Справа № 560/7712/22
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року

м. Київ

справа № 560/7712/22

адміністративне провадження № К/990/43560/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Мацедонської В.Е.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №560/7712/22

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року (колегія суддів: головуючий суддя Шидловський В.Б., судді Боровицький О.А., Курко О.П.)

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. Позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив:

1.1. визнати протиправною бездіяльність територіального управління Служби судової охорони у Хмельницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової щомісячної винагороди в розмірі 30000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

1.2. зобов`язати територіальне управління Служби судової охорони у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову щомісячну винагороду в розмірі 30000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з 24 лютого 2022 року по 27 червня 2022 року.

1.3. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу не було нараховано та не виплачено додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 (далі - Постанова №168).

ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

2.1. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність територіального управління Служби судової охорони у Хмельницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Зобов`язано територіальне управління Служби судової охорони у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з 24 лютого 2022 року по 27 червня 2022 року.

2.2. Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.

3. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Хмельницькій області задоволено частково. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

3.1. Залишаючи позов без розгляду суд апеляційної інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин повинен застосовуватись місячний строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст.122 КАС України.

ІІ. Касаційне оскарження

4. Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просить скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

4.1. Підставою звернення з касаційною скаргою зазначено те, що суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України без урахування позиції Верховного Суду, викладеній у зразковій справі № 260/3564/22, що за змістом відповідає пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

IV. Установлені судами фактичні обставини справи

5. Наказом начальника Територіального управління Служби судової охорони у Хмельницькій області від 27 червня 2022 року за №382 о/с ОСОБА_1 , контролера І категорії відділення особистої безпеки суддів підрозділу особистої безпеки суддів територіального управління Служби судової охорони у Хмельницькій області, звільнено зі служби.

6. Виплату додаткової винагороди відповідно до постанови №168 позивач під час служби та на момент звільнення не отримав, про що свідчать довідка про доходи за січень-червень 2022 року та розрахунковий лист за червень 2022 року.

7. 14.07.2022 позивач направив до Територіального управління Служби судової охорони у Хмельницькій області вимогу, у якій просив нарахувати та виплатити додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн щомісячно, починаючи з 28 лютого 2022 року по 27 червня 2022 року із відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

8. Відповідач листом від 25.07.2022 повідомив, що у затвердженому Державною судовою адміністрацією України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідних кошторисах територіальних управлінь Служби видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168, не передбачалися та не затверджувалися, у зв`язку з чим фінансовий ресурс Служби за фондом оплати праці не дозволяє здійснити таку виплату.

9. Виплата додаткової винагороди співробітникам територіального управління відбудеться в найкоротший термін після надходження відповідних додаткових асигнувань.

10. На виконання ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.07.2022 відповідач також листом від 10.08.2022 повідомив, що з метою вирішення питання щодо виділення додаткових асигнувань Територіальному управлінню для виплати передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткової винагороди, Територіальним управлінням 14.04.2022 та 01.08.2022 підготовлено та направлено до центрального органу управління Служби судової охорони заявки на додаткову потребу в коштах з поіменними списками співробітників за лютий-липень 2022 року, та розрахованою необхідною сумою додаткової винагороди з розрахунку 30000,00 грн на місяць (в тому числі позивачу за період з 24.02.2022 по 27.06.2022). Проте, у зв`язку з тим, що Територіальне управління є державним органом, що фінансується за рахунок державного бюджету та розпорядником коштів нижчого рівня, питання виплати грошової винагороди позивачу по цей час залишається невирішеним.

11. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

12. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13. Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

14. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

15. За приписами частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

16. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

17. Законом №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

18. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

19. Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

VI. Позиція Верховного Суду

20. Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та/або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

21. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

22. Підставою звернення з касаційною скаргою зазначено пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує про те, що суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України без урахування позиції Верховного Суду, викладеній у зразковій справі № 260/3564/22.

23. Враховуючи вимоги та обґрунтування касаційної скарги, перегляд оскаржуваних судових рішень буде здійснюватися Верховним Судом в її межах.

24. Предметом оскарження у цій справі є бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової щомісячної винагороди в розмірі 30000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

25. Переглядаючи рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин повинен застосовуватись місячний строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст.122 КАС України. Оскільки, за висновком суду апеляційної інстанції, позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку, тому оскаржуваною постановою суд залишив цей позов без розгляду.

26. Переглядаючи судове рішення суду апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо правильності застосування цим судом норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить з такого.

27. Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач є військовослужбовцем Територіального управління Служби судової охорони у Хмельницькій області, тобто проходить публічну службу.

28. Заявлені позивачем позовні вимоги стосуються правовідносин щодо проходження публічної служби, а саме: виплати йому щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за час проходження вказаної публічної служби.

29. Перевіряючи правильність висновку суду апеляційної інстанції щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, Верховний Суд зазначає таке.

30. 06 квітня 2023 року Верховний Суд ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи № 260/3564/22 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Служби судової охорони, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

31. Предметом спору у зразковій справі №260/3564/22 були дії Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_2 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області здійснити нарахування і виплату йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, починаючи з 24 лютого 2022 року.

32. У рішенні від 06 квітня 2023 року предметом дослідження Верховним Судом було, зокрема питання строку звернення до суду з таким позовом, по суті якого сформований такий висновок:

33. «Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, Суд виходить з того, що спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

34. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

35. Законом №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

36. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

37. З урахуванням цього Верховний Суд висновував, що до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

38. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

39. Однак приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

40. Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Верховний Суд у зразковій справі №260/3564/22 звернув увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).

41. Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

42. У Рішенні від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

43. Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.».

44. Отже, у рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22 Верховний Суд виклав правовий висновок щодо питання застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у правовідносинах про виплату співробітнику Служби судової охорони (далі - ССО) передбаченої Постановою №168 додаткової грошової винагороди, яка полягає у тому, що вказана норма процесуального закону не підлягає застосуванню при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду з позовами цієї категорії.

45. Рішення Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у зразковій справі набрало законної сили 20 вересня 2023 року на підставі постанови Великої Палати Верховного Суду, якою це рішення залишено без змін.

46. Колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні від 06 квітня 2023 року Верховний Суд визначив наступні ознаки типових справ:

а) позивачем є співробітник ССО;

б) відповідачем є центральний орган управління (Центральний апарат) або територіальний підрозділ (територіальне управління) ССО;

в) предметом спору є додаткова винагорода, передбачена Постановою №168;

г) спір виник унаслідок невиплати співробітнику ССО додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168;

ґ) предметом позову є позовні вимоги (по-різному сформульовані, але однакові по суті) про визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити таку винагороду, починаючи з 24 лютого 2022 року (стягнення з відповідача суми додаткової винагороди за певний період).

47. Отже, справі, яка розглядається, притаманні всі визначені Верховним Судом ознаки типової справи.

48. Зважаючи на це Верховний Суд вважає застосовним до спірних правовідносин висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформований у рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22.

49. Отже, постанова суду апеляційної інстанції у цій справі про необхідність застосування частини п`ятої статті 122 КАС України, як спеціальної норми, при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом суперечить висновкам Верховного Суду у зразковій справі №260/3564/22.

50. Окрім цього, Верховний Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги те, що згідно з пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

51. 27 червня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», пунктом 1 якої встановлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

52. Отже, на момент звернення позивача до суду з цим позовом на території України діяв карантин.

53. Аналогічний висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2024 року в справі №240/5105/23.

54. В контексті оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції крізь призму правового регулювання спірних правовідносин Верховний Суд дійшов висновку про те, що скасовуючи рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до постановлення незаконної постанови, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

55. Суд зауважує, що в контексті обставин цієї справи та підстав касаційного провадження, ним надано відповідь на всі доводи касаційної скарги, які можуть вплинути на правильне вирішення справи.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги.

56. Отже, доводи касаційної скарги, які були підставою відкриття касаційного провадження, знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду та спростовують висновки суду апеляційної інстанції по суті справи, а тому приймаються Судом як належні.

57. Крім цього, у контексті оцінки решти доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

58. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, оскільки за правилами Кодексу адміністративного судочинства України об?єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

59. Статтею 353 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції і направляє справу для продовження розгляду, якщо суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального.

60. Зважаючи на приписи статей 349, 353 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

61. Отже, касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року задовольнити частково.

2. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у цій справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська

Судді М.В. Білак

В.Е. Мацедонська