Справа № 758/4139/24
Суддя: Якимець О. І.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/4139/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Якимець О.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд із позовом до Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), у якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії EHA №1813891 від 03.04.2024, винесеної поліцейським 2 взводу 4 роти 2 батальйону полку-1 Управління патрульної поліції в місті Києві Вакульчуком Д.М., згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340,00 грн за порушення п.8.4. ПДР України, та закрити провадження вказаної адміністративної справи внаслідок відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову зазначила, що згідно оскаржуваної постанови 03.04.2024 о 13:40 год. в місті Києві по вул. Введенській, 20 керуючи транспортним засобом Smart Fortwo номерний знак НОМЕР_1 позивач не здійснила зупинку перед дорожнім знаком 2.2.,чим порушила вимоги п.8.4 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП. Позивач не погоджується із вказаними обставинами та заперечує вчинення нею адміністративного правопорушення. Зазначає, що вона надала усні пояснення інспектору, в яких зазначила, що своєї вини не вбачає, так як впевнилася в безпечності маневру, зупинила свій транспортний засіб перед перехрестям, щоб надати перевагу в русі транспортним засобам, які рухалися перехрещеною дорогою і тільки після цього почала рух. Також, враховуючи, що відповідно до ДСТУ 4100:2021 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» знак 2.2 потрібно встановлювати в місці, з якого для водія, що зупинився, забезпечено видимість транспортних засобів, які рухаються дорогою, що перетинається. У разі неможливості виконання цієї вимоги знак 2.2 установлюють якомога ближче до такого місця в поєднанні з табличкою 7.1.2 та розміткою 1.12 (стоп-лінія) або якщо на дорозі безпосередньо перед перехрестям встановлено знак 2.2, то йому повинен передувати знак 2.1 з табличкою 7.1.2. На перехресті вулиць Введенської та Межигірської не виконані вимоги передбачені п. 14.4.3 вищезазначеного ДСТУ та вимог абз. 4 п. 2.6 ПДР України, що ввело в оману позивача щодо виконання вимог знаку 2.2. Зокрема, знаку 2.2 не передував знак 2.1 із відповідною табличкою 7.1.2, яка вказує через яку кількість метрів слід виконати вимогу дорожнього знаку 2.2 та відсутня табличка 7.8. Вважає, що спірний знак 2.2 встановлено помилково, так як наприклад, з іншого боку перехрестя (по стороні зустрічного руху), встановлено знак 2.1 з табличкою 5.7.1, що не суперечить вимогам нормативно - правових актів, які регулюють дане питання.

Ухвалою суду від 05.04.2024 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

25 квітня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що у даній справі інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією, КУпАП та чинним законодавством України. Зазначає, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор відреагував на адміністративне правопорушення, встановив причини та умови, що сприяли вчиненню даного порушення у відповідності до ст. 245 КУпАП, виконав умови підготовки адміністративної справи до розгляду, що передбачені ст. 278 КУпАП. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення був досліджений та встановлений інспектором, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та відповідно до норм чинного законодавства вмотивовано було винесено оскаржувану постанову. Зазначає, що позивач посилаючись на норми ДСТУ 4100:2021 вважає, що знак 2.2 на місці вчинення правопорушення встановлений з порушенням, тобто без знаку 2.1. Однак згідно п. 14.4.3 ДСТУ знак 2.1 разом зі знаком 2.2. може встановлюватися лише на під`їзді до перехрестя де не забезпечено видимість транспортних засобів, які наближаються дорогою, що перетинається. Крім того, під часу руху транспортного засобу в обов`язки водія входить дотримуватися дорожніх знаків та правил ПДР України. Згідно п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Просить у позові відмовити у повному обсязі.

02 травня 2024 року позивач на адресу суду подав відповідь на відзив, зазначає, що з відеоматеріалу наданого представником відповідача встановлено, що поліцейський 2 взводу 4 роти 2 батальйону полку-1 Управління патрульної поліції в м. Києві Д.М. Вакульчук при розгляді справи не роз`яснив позивачу права та обов`язки; не дослідив всіх обставин справи; не врахував пояснення позивача при винесенні постанови, що свідчить про відсутність суб`єктивної сторони правопорушення; та невірно кваліфікував дорожній знак в постанові та не надав значення його спірному встановленню, що могло б виключити об`єктивну сторону правопорушення.

Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву, у якій просить суд розглянути справу у його відсутності та позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Свою позицію висловив у відзиві на позовну заяву, просив розгляд справи проводити за відсутності представника.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом встановлено, що 03 квітня 2024 року поліцейським 2 взводу 4 роти 2 батальйону полку-1 Управління патрульної поліції в м. Києві Вакульчук Д.М. винесено постанову серія EHA №1813891 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень, за порушення п.8.4. ПДР України.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 03.04.2024 о 13:40 год. в місті Києві по вул. Введенській, 20 керуючи транспортним засобом Smart Fortwo номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 не виконала вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», здійснила проїзд перехрестя без зупинки перед дорожнім знаком, чим порушила вимоги п.8.4вПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог ст. ст. 1 та 13 Закону України «Про Національну поліцію» поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом № 1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 4 Розділу І, п. 2 Розділу III Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу; постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, приписами ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 розділу ІV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ч.3 ст. 283 КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Приписами статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 зазначеного Закону регламентовано, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Відповідно до оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки позивач не виконала вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», здійснила проїзд перехрестя без зупинки перед дорожнім знаком, чим порушила вимоги п.8.4 «в»ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За обставинами події, що стала підставою винесення оскаржуваної позивачем постанови, судом встановлено, що позивач не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2, оскільки не здійснив зупинки транспортного засобу перед таким знаком. Підставою для зупинки транспортного засобу стало порушення позивачем вимог дорожнього знаку 2.2. Зазначене підтверджується наданим суду відеозаписом, долученим до відзиву.

Зокрема, згідно оглянутого відеозапису, інспектор підійшов до зупиненого транспортного засобу позивача належним чином представився, пояснив причину та підставу зупинки транспортного засобу та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1. ПДР. Позивачу було роз`яснено права, та суть вчиненого порушення, зокрема, інспектор роз`яснив що позивач керуючи транспортним засобом не виконала вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та здійснила проїзд перехрестя без зупинки перед дорожнім знаком, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо правомірності використання дорожнього знаку 2.2 на відповідній ділянці дороги суд виходить з наступного.

Відповідно до розділу 8 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. Тимчасові дорожні знаки розміщуються на переносних пристроях, дорожньому обладнанні або закріплюються на щиті з фоном жовтого кольору і мають перевагу перед постійними дорожніми знаками.

Так, згідно з пунктом 8.2-1 ПДР дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до п. 8.12 ПДР забороняється самовільно встановлювати, знімати, пошкоджувати чи закривати дорожні знаки, технічні засоби організації дорожнього руху (втручатись у їх роботу), розташовувати плакати, афіші, рекламні носії та встановлювати пристрої, які можуть бути прийняті за знаки та інші пристрої регулювання дорожнього руху або можуть погіршити їх видимість чи ефективність, осліпити учасників дорожнього руху, відволікти їхню увагу і поставити під загрозу безпеку дорожнього руху.

Аналіз вищенаведених норм ПДР свідчить, що для водія діє презумпція безумовного виконання вимог дорожніх знаків.

Дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» відноситься до знаків пріоритету і передбачає, що «забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком».

Пунктом 2 розділу 33 ПДР передбачено, що знаки 2.1-2.3, 2.5 і 2.6 встановлюються безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги. Якщо безпосередньо перед перехрестям встановлено знак 2.2, йому повинен передувати знак 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2. Якщо знак 2.2 встановлений перед залізничним переїздом, що не охороняється та не обладнаний світлофорною сигналізацією, водій повинен зупинитися перед стоп-лінією, а за її відсутності - перед цим знаком.

За загальним правилом дорожній знак 2.2 має встановлюватись на перехресті проїзних частин, оскільки його метою є визначення пріоритету у русі певним учасникам дорожнього руху.

Водночас, чинне нормативне регулювання порядку використання дорожніх знаків не забороняє можливості використання будь-яких дорожніх знаків у випадках, не передбачених стандартом ДСТУ 4100:2021 та Правилами дорожнього руху, якщо необхідність такого застосування обґрунтована конкретними умовами дорожнього руху (п. 14.1.4 ДСТУ 4100:2021). Визначальним є погодження встановлення таких дорожніх знаків з уповноваженим підрозділом Національної поліції (п. 14.1.2, 14.1.3, 14.1.5 ДСТУ 4100:2021).

Отже, наближаючись до такого дорожнього знаку позивач повинна була виконати вимоги ПДР та здійснити зупинку свого транспортного засобу перед таким знаком.

Однак, згідно переглянутого відеозапису, а також згідно позовної заяви та відповіді на відзив, позивач сама не заперечує тих обставин, що вона не здійснила зупинку свого транспортного засобу безпосередньо перед дорожнім знаком 2.2.

За матеріалами справи судом встановлено, що виявивши порушення ПДР, інспектором Вакульчуком Д.М. було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення із дотриманням порядку, передбаченого КУпАП та у відповідності до вимог розділу ІІІ Інструкції.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем було правомірно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення вимог частини першої статті 122 КУпАП.

В цьому контексті слід зазначити, що формальні недоліки процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення (зазначення у постанові, що дорожній знак 2.2 відноситься до заборонних знаків) самі по собі не нівелюють правомірності винесеного рішення суб`єкту владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки мають оцінюватись в аспекті істотності таких недоліків та змісту їх негативного впливу на реалізацію особою законних прав і свобод людини такого ступеню, що ставить під сумнів об`єктивність та обґрунтованість результату розгляду справи про адміністративне правопорушення. Протилежне розуміння процесуальних норм матиме ознаки надмірного формалізму, що суперечить суспільному інтересу у забезпеченні встановленого правопорядку, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання ними своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.

На переконання суду, відповідач надав належні докази, в розумінні ст.ст. 73 - 76 КАС України, на підтвердження факту порушення позивачем вимог ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у позові, суд, відповідно до ст. 139 КАС України, вважає за необхідне понесені позивачем судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 243, 246, 271, 272, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. І. Якимець