Справа № 520/9705/24
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 р. №520/9705/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10,м. Фастів,Фастівський р-н, Київська обл.,08500, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії № 36 від 26.03.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до ОСОБА_1 , пільгового стажу періоди роботи згідно довідки № 10/019 від 19.01.2024 року;

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Київській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - 18.03.2024 року.

4. Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Київській області на мою користь судові витрати.

5. Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області, на користь ОСОБА_1 , витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

В обґрунтування позову позивачем вказано, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 06 червня 2023 року виповнилося 51 рік, страховий стаж позивача складає більше 25 років, пільговий стаж за Списком № 1 більше 8 років, тому позивач на підставі частини 1 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державнепенсійне страхування», звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до діючого законодавства. У відповідь на звернення позивачу було направлено Рішення про відмову у призначенні пенсії № 36, яке було прийняте 26.03.2024 року начальником відділу призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у адміністративній справі за вищевказаним позовом.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на момент звернення позивачці виповнилося повних: 51 років. Страховий стаж становить: 29 років 2 місяці 14 днів. Пільговий стаж заявниці неможливо визначити, оскільки в довідці №10/019 від 19.01.2024 тa в даних про спецстаж в ресстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування є розбіжності (згідно довідки заявниця працювала з 02.11.2015 на посаді, що передбачена Списком №1, а згідно даних спецстажу у рестрі застрахованих осіб Державного ресстру загальнообов?язкового державного соціального страхування заявниця по 31.08.2016 працювала на посаді, передбачені Списком №2). Періоди роботи за довідкою від №10/019 від 19.01.2024, можуть бути зараховані до пільгового стажу після підтвердження довідки актом зустрічної перевірки. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення здійснюється згідно зі Списком №1, затвердженим Кабінетом Міністрів України та на підставі записів у трудових книжках працівників та уточнюючих довідок, виданих підприємствами, установами, організаціями або їх правонаступниками, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Позивач зверталася 18.03.2024 до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 36 від 26.03.2024 року відповідач відмовив позивачеві в призначенні пенсії, та зазначив, що пільговий стаж заявниці неможливо визначити, оскільки в довідці №10/019 від 19.01.2024 та в даних про спецстаж в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування є розбіжності (згідно довідки заявниця працювала з 02.11.2015 на посаді, що передбачена Списком №1, а згідно даних спецстажу у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування заявниця по 31.08.2016 працювала на посаді, передбачені Списком №2). Періоди роботи за довідкою від №10/019 від 19.01.2024, можуть бути зараховані до пільгового стажу після підтвердження довідки актом зустрічної перевірки. Відмовити в призначенні за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", оскільки заявниця не набула необхідного пільгового стажу.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування частини страхового стажу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що у положеннях ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), іншими законами і нормативно - правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення. Якщо міжнародним договором України встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

Як встановлено судом з наданої позивачем трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.07.1990 слідує, що остання дійсно працює з 02.11.2015 на ДП "Завод імені В.О. Малишева".

Однак заробітну плату за вказаний період відповідач не зараховує, зазначаючи, що в довідці №10/019 від 19.01.2024 тa в даних про спецстаж в ресстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування є розбіжності (згідно довідки заявниця працювала з 02.11.2015 на посаді, що передбачена Списком №1, а згідно даних спецстажу у рестрі застрахованих осіб Державного ресстру загальнообов?язкового державного соціального страхування заявниця по 31.08.2016 працювала на посаді, передбачені Списком №2). Періоди роботи за довідкою від №10/019 від 19.01.2024, можуть бути зараховані до пільгового стажу після підтвердження довідки актом зустрічної перевірки.

При цьому, суд зазначає, що не всі недоліки записів у архівних довідках можуть бути підставою для неврахування відповідного заробітку, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у архівній довідці.

Відповідно до п. 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, (зі змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07 липня 2014 року) довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що за загальним правилом підставою для проведення розрахунку/перерахунку пенсії є документи про нарахування заробітної плати. Видача довідок про заробітну плату проводиться підприємством, відповідно до первинних документів за нормативними документами, які дійсні на момент видачі довідки.

Факт роботи позивача на ДП "Завод імені В.О. Малишева" підтверджується трудовою книжкою.

При цьому, спірна, на думку відповідача, довідка є належним доказом по справі, так як вона містить всі необхідні дані для врахування відомостей зазначених у ній.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач дійсно у спірний період працювала у зазначеному підприємстві.

Щодо доводів відповідача про правомірність перевірки довідки №10/019 від 19.01.2024, поданої позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 року №22-1 також передбачено, що орган, який призначає пенсію, має право в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість видачі документів для призначення (перерахунку) пенсії. Такі перевірки не є плановими, а тому можуть проводитись Пенсійним фондом в будь-який час. Пенсійний фонд проводить зустрічну перевірку на підставі первинних бухгалтерських документів, за результатами якої складається акт перевірки щодо достовірності довідки про заробітну плату. У разі встановлення розбіжностей у сумах з наданим документом вираховується сума надміру сплачених коштів (переплата) або ж здійснюється перерахунок пенсії з метою її підвищення.

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Виходячи з викладеного, відповідач наділений повноваженнями щодо перевірки наданих позивачем документів. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів щодо підтвердження виплаченої заробітної плати, проведення фактичних перевірок тощо.

Разом з тим, перевірка достовірності виданих документів покладається саме на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для не врахування заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17(адміністративне провадження №К/9901/24469/18).

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії № 36 від 26.03.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на підставі довідки №10/019 від 19.01.2024.

Позивачем в прохальній частині позову обрано такий спосіб захисту свого порушеного права як зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Київській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - 18.03.2024 року.

Вирішуючи питання про обрання способу захисту порушеного права позивача суд виходить із такого.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких підстав, з метою належного захисту прав позивача, виходячи за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (як суб`єкт владних повноважень, який приймав рішення за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.03.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду в цій справі.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо позовних вимог про відшкодування позивачу витрат на надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що позивач звернувся за правовою допомогою до Центру правової допомоги. Між сторонами було укладено договір про надання правової допомоги № 27032401 від 27.03.2024.

Пунктом 3.1 договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 27032401 від 27.03.2024 вказано, що розмір оплати за виконання з юридичних послуг/правової допомоги, зазначених у п. 1.2 цього Договору становить 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. і виплачується Замовником в такі строки 27.03.2024 - 5000 (п`ять тисяч грн.) 00 коп.; 13.04.2024 - 5000 (п`ять тисяч грн.) 00 коп.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № 27032401 до Договору про надання правової допомоги/юридичних послуг № 27032401 від 27.03.2024 виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги/правову допомогу щодо виконання умов договору № 27032401 від 27.03.2024 в повному обсязі: підготовка проекту позовної заяви до суду. Вартість послуг виконавця за цим актом складає 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц.

Відповідачем по справі надано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката які підлягають розподілу між сторонами, яке викладене в відзиві на позовну заяву.

Разом з тим, суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи надане відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та те, що справа, по якій адвокатом надано послуги, є справою незначної складності, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без виклику стрін, суд зазначає, що складання адвокатом в рамках даної адміністративної справи документів, такі послуги не є послугами значного обсягу, суд дійшов висновку про те, що заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню у сумі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10,м. Фастів,Фастівський р-н, Київська обл.,08500, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії № 36 від 26.03.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на підставі довідки №10/019 від 19.01.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.03.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду в цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10,м. Фастів,Фастівський р-н, Київська обл.,08500, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10,м. Фастів,Фастівський р-н, Київська обл.,08500, ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 06.06.2024 року.

Суддя Бідонько А.В.