Справа № 420/13136/24
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом акціонерного товариства «Укрпошта» до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

Акціонерне товариство «Укрпошта» (далі позивач, АТ «Укрпошта») звернулося до суду з адміністративним позовом до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач, Суворовський ВДВС у м.Херсоні ПМУ МЮ), в якому просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Суворовського ВДВС у м.Херсоні ПМУ МЮ від 29.12.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП 68017210 (стосовно стягнення з Херсонської дирекції АТ «Укрпошта» виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню та складає 20025,83 грн);

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Суворовського ВДВС у м.Херсоні ПМУ МЮ від 29.12.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП 68017210 (стосовно стягнення з Херсонської дирекції АТ «Укрпошта» в межах здійснення виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, 152,00 грн мінімальних витрат виконавчого провадження).

Ухвалою суду від 06.05.2024 позов було залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Позивач ухвалу виконав, недоліки позову усунув.

Ухвалою від 27.05.2024 провадження у справі відкрито та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України. Судове засідання призначено на 11:00 год 05.06.2024, відповідача зобов`язано надати до суду у строк до 03.06.2024 в якості доказів засвідчені належним чином копії усіх матеріалів виконавчого провадження № 68017210.

Відповідач правом подати відзив не скористався, проте 31.05.2024 подав до суду витребовані докази.

В судове засідання позивач та відповідач не з`явились, будучі належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду згідно з правилами, установленими статтею 268 КАС України, про причини явки не повідомили, заяв та клопотань не подали.

Згідно із частиною 3 статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Ураховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути цю справу в порядку письмового провадження.

Рішення ухвалюється судом в межах установленого статтею 287 КАС України строку розгляду справи, з урахуванням часу відсутності в будівлі суду електроенергії.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, в тому числі за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, у провадженні Господарського суду Херсонської області знаходилась справа №923/1282/20 за позовом Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації до Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Херсонської дирекції АТ «Укрпошта» про стягнення 233 509,00 грн.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07 грудня 2021 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Херсонської дирекції АТ «Укрпошта» на користь Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації 197 298,97 грн заборгованості та 2 959,37 грн компенсації по сплаті судового збору.

Надалі господарським судом Херсонської області 28.08.2021 виданий наказ про примусове виконання рішення суду по справі № 923/1282/20.

Постановами старшого державного виконавця Суворовського ВДВС у м.Херсоні ПМУ МЮ від 14.09.2021 ВП № 66784527 було:

- відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Херсонської області від 28.08.2021 №923/1282/20 про стягнення АТ «Укрпошта» в особі Херсонської дирекції АТ «Укрпошта» на користь Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації 197 298,97 грн заборгованості та 2 959,37 грн компенсації по сплаті судового збору (а всього 200258.34 грн);

- стягнуто з боржника витрати виконавчого провадження в сумі 152,00 грн;

- стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі 20025.83 грн, що складає 10 % від суми, що підлягає стягненню.

Постановою старшого державного виконавця Суворовського ВДВС у м.Херсоні ПМУ МЮ від 29.12.2021 ВП № 66784527 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа.

При цьому постанову старшого державного виконавця Суворовського ВДВС у м.Херсоні ПМУ МЮ від 14.09.2021 ВП № 66784527 про стягнення виконавчого збору звернуто до примусового виконання.

Постановою старшого державного виконавця Суворовського ВДВС у м.Херсоні ПМУ МЮ від 29.12.2021 ВП № 68017210 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 66784527, виданої 14.09.2021 Суворовським ВДВС у м.Херсоні ПМУ МЮ, про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 % від суми, що підлягає стягненню та складає 20 025,83 грн.

Крім того, постановою старшого державного виконавця Суворовського ВДВС у м.Херсоні ПМУ МЮ від 29.12.2021 ВП № 68017210 визначено боржнику розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в загальній сумі 152,00 грн, що складається з: плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 69 грн; плати за винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 38.11 грн; плати за винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 2.75 грн; плати за винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) 40.04 грн; плати за винесення постанови про стягнення виконавчого збору 2.1 грн.

Уважаючи постанови від 29.12.2021 ВП № 68017210 протиправними, АТ «Укрпошта» звернулось до суду із даним позовом.

Протиправність цих постанов позивач мотивує посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 грудня 2021 року у справі №400/4863/20, та вбачає у тому, що виконавець повинен був стягувати виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню. Тому позивач вважає, що оскільки виконавцем фактично не стягувались з боржника кошти, то у нього були відсутні підстави для стягнення з позивача виконавчого збору та, відповідно, відкриття виконавчого провадження з виконання такого рішення органу державної виконавчої служби і визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відповідач відзиву не подав і не повідомив про свою правову позицію щодо суті спору.

Вирішуючи цей спір, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Як установлено, зокрема, пунктами 1 та 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

- виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень;

- постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Отже, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Згідно із частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтями першою та шостою Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» установлено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. Систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

За змістом статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону №1404-VIII.

При цьому у частині 4 цієї статті установлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

- рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

- пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

- боржника визнано банкрутом;

- Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

- юридичну особу - боржника припинено;

- виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

- виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

- стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

- виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

- виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

- Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

- відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Частинами п`ятою та шостою статті 26 Закону №1404-VIII установлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Частиною першою статті 27 Закону №1404-VIII установлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з частиною 2 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до частини 3 статті 27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частинами четвертою та шостою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, визначений частиною 5 статті 27 Закону №1404-VIII і спірний випадок до них не відноситься. Однак треба згадати, що згідно із пунктом 4 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Крім того, частиною 9 статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з частинами першою та третьою статті 40 Закону №1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до Закону № 1404-VIII та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства прийнято наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» від 02 квітня 2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію № 512/5.

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону № 1404-VIII.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Як визначено статтею 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Аналізуючи вищенаведені правові норми, слід дійти висновку, що обов`язком виконавця є вжиття заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавчий документ з переліку, зазначеного у статті 3 Закону №1404-VIII, є підставою для початку примусового виконання рішення, у тому числі таким виконавчим документом є постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанова державного виконавця чи приватного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження тощо.

За умови відсутності підстав для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, у державного виконавця виникає безальтернативний обов`язок винести постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій він зазначає боржнику про необхідність подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, а також зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону №1404-VIII крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується.

При цьому стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження він повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору. Стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком державного виконавця.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Тобто фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Крім того, із змісту положень Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5 видно, що згідно з частиною четвертою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується у частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі 821/1109/17, від 30 червня 2021 року у справі №460/2478/19.

Вказане узгоджується з пунктами 20, 22 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 відповідно до яких повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Таким чином законодавець визначив, що після повернення виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, у якому наводить суму стягнутого та залишок нестягненої суми виконавчого збору задля того, щоб відкоригувати послідуюче стягнення виконавчого збору, у разі повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. Водночас, така сума стягнення аж ніяк не впливає на розмір виконавчого збору, який після внесення змін до статті 27 Закону № 1404-VIII стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Отже, саме тому у випадках передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 30 червня 2021 року у справі №460/2478/19.

Як видно з матеріалів справи, оскаржуваною постановою виконавця від 29.12.2021 ВП № 68017210 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 66784527, виданої 14.09.2021 Суворовським ВДВС у м.Херсоні ПМУ МЮ, про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 % від суми, що підлягає стягненню та складає 20 025,83 грн.

Отже, на примусовому виконанні у відповідача знаходився передбачений статтею 3 Закону №1404-VIII виконавчий документ - постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

При цьому виконавче провадження, у межах якого виконавцем стягнутий виконавчий збір та винесено постанову від 14.09.2021 ВП№ 66784527, на той момент було завершено, а саме постановою державного виконавця від 29.12.2021 ВП № 66784527 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа

Наслідком повернення виконавчого документу стягувачу є звернення до примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки вона в свою чергу також є виконавчим документом.

У разі відповідності такої постанови вимогам до виконавчого документу та відсутності підстав для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Суд знов наголошує, що у випадках передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.

При цьому виконавець не уповноважений перевіряти та надавати оцінку правомірності цієї постанови в аспекті підставності стягнення виконавчого збору та визначення його розміру.

У даному ж випадку позивач фактично не погоджується із розміром виконавчого збору, який стягнутий з нього як з боржника постановою державного виконавця від 14.09.2021 у виконавчому провадженні № 66784527.

Тобто протиправність стягнення з нього виконавчого збору є єдиним аргументом позивача, яким він обґрунтовує протиправність відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Натомість правомірність постанови про стягнення виконавчого збору від 14.09.2021 у виконавчому провадженні № 66784527 не є безпосереднім предметом розгляду даної справи. При цьому доказів того, що ця постанова втратила чинність або була скасована в адміністративному або судовому порядку не надано.

З урахуванням викладеного й того, що постанова про стягнення виконавчого провадження є чинною, у розумінні Закону № 1404-VIII є виконавчим документом і відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 цього Закону підлягає примусовому виконанню, то суд вважає, що відповідачем були вчинені дії, спрямовані на виконання постанови від 14.09.2021 про стягнення виконавчого збору, у відповідності до вимог чинного законодавства за наслідками повернення виконавчого документа зі стягнення коштів.

Отже, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII та винесена для примусового виконання стягнення виконавчого збору, а тому є правомірною.

Доводи позивача про те, що оскільки виконавцем фактично не стягувались з боржника кошти, то у нього були відсутні підстави для стягнення з позивача виконавчого збору та, відповідно, відкриття виконавчого провадження з виконання такого рішення органу державної виконавчої служби і визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, які мотивовані ним викладеними Верховним Судом у постанові від 28 грудня 2021 року у справі №400/4863/20 правовими висновками, є помилковими з огляду на таке.

Правовий висновок у згаданій постанові, а також в чисельних інших рішеннях Верховного Суду (як то в постановах від 12.08.2020 у справі №1340/5053/18, від 28.10.2020 у справі №400/878/20, від 21.01.2021 у справі №640/3430/19, від 28.01.2021 у справі №420/769/19, від 20.05.2021 у справі №640/32814/20) полягає у необхідності застосування до спірних правовідносин приписів статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, оскільки у процесі виконання виконавчого документу становище боржника було погіршеним у зв`язку із унесенням Законом України Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII змін до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.

У контексті обставин справи №400/4863/20 Верховний Суд виходив з того, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28.08.2018 (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Отже, визначальним критерієм для застосування правових висновків Верховного Суду у справі №400/4863/20 та в інших аналогічних справах, є період існування заборгованості боржника за виконавчим документом та початок її виникнення, адже саме погіршення становища боржника (збільшення його відповідальності) унаслідок зміни правового регулювання правил обрахунку виконавчого збору, яке відбулось під час примусового виконання виконавчого документу, надало підстави для застосування статті 58 Конституції України.

Тобто лише виникнення заборгованості та початок примусового виконання, які відбулись до 28.08.2018, обумовлюють необхідність обрахунку виконавчого збору в розмірі, який установлений статтею 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII.

У даному ж випадку виконавчий документ видано 28.08.2021 та за ним відкрито виконавче провадження постановою від 14.09.2021, тобто в період дії статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції Закону України від 03.07.2018 № 2475-VIII, яка є чинною і донині.

Таким чином, в період існування заборгованості позивача в цій справі правове регулювання обрахунку виконавчого збору, а відтак і обсяг відповідальності боржника не змінювався.

З огляду на викладене, відсутні підстави для застосування правових висновків Верховного Суду, на які послався позивач.

Щодо постанови від 29.12.2021 про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження, то суд виходить з такого.

Позивач жодним чином не обґрунтував протиправності цієї постанови, проте логічним наслідком визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження було б також скасування і постанови про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження. Однак в цьому випадку суд дійшов висновку щодо правомірності відкриття державним виконавцем виконавчого провадження, а відтак в цьому аспекті відсутні підстави для визнання протиправною і скасування постанови про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами частини 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідач достатнім чином спростував доводи позивача та довів правомірність оскаржених постанов, тому за таких обставин в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат згідно із статтею 139 КАС України не проводиться.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-77, 139, 242-246, 259-262, 271, 287 КАС України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову акціонерного товариства «Укрпошта» до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

.