Справа № 500/2790/24
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2790/24

07 червня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач), в якій просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо застосування з 21.10.2022 обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 з 21.10.2022 перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII, на яку її переведено на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.01.2023 у справі №500/4045/22. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.01.2024 у справі №500/7668/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 21.10.2022 перерахунок (нарахування) ОСОБА_1 пенсії в розмірі 60% відповідно із суми 33439,37 грн., вказаної в довідці №221/5 від 11.10.2022 та із суми 10660,00 грн., вказаної в довідці №223/5 від 19.10.2022, виданих Тернопільською міською радою. Головним управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснено перерахунок пенсії позивачу, обмеживши максимальний розмір пенсії десятьма прожитковими мінімумами встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Однак частину положень ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI (далі Закон № 3668-VI) щодо обмеження максимального розміру пенсії деяким категоріям пенсіонерів (військовослужбовців, суддів, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи) Конституційним Судом України визнано неконституційними. Такі висновки Конституційного Суду України, на думку позивача, дають змогу провести певну аналогію в цьому контексті між зазначеними особами та громадянами, які мають гарантоване конституційне право на соціальний захист і водночас пенсії яких обмежуються максимальним розміром відповідно до ч.1 ст. 2 Закону № 3668-VI у частині поширення її дії на Закон України "Про пенсійне забезпечення" та ч.3 ст.85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону № 3668-VI, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 07.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження).

На виконання вимог вказаної ухвали, на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст.2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку. Внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний. Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми ч.1 ст.2 Закону №3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Зазначені положення Закону №3668-VI та ч.3 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

У відповіді на відзив позивач відзначив, що дійсно в ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" внесено зміни Законом №3668-VI та вперше введено обмеження граничного розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність. Такі ж обмеження передбачено і ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII, ст.85 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Обмеження у вищеназвані закони введено ст..2 Закону №3668-VI.

Рішеннями Конституційного Суду від 20.03.2024 №2-р(ІІ)/2024, від 12.10.2022 №7- р(ІІ)/2022, від 03.06.2013 №3-рп(ІІ)/2013 визнано неконституційними обмеження граничного розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, щодо суддів, військовослужбовців та громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що були встановлені ст.2 Закону №3668-VI. За таких обставин положення ст.2 Закону №3668-VI суперечить ст.24 Конституції України, яка визначає, що всі громадяни є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. При цьому, Верховний Суд звернувся 11.12.2023 до Конституційного Суду України з поданням щодо конституційності ч.1 ст.2 та п.6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 3668-VI в частині внесення змін до ч.3 ст.85 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.01.2023 у справі №500/4045/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 на інший вид пенсії - пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 та здійснити нарахування (перерахунок) та виплату такої пенсії з 21.10.2022 з урахуванням довідок про складові заробітної плати від 11.10.2022 №221/5 та від 19.10.2022 №223/5, виданих Тернопільською міською радою.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.01.2024 у справі №500/7668/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 21.10.2022 перерахунок (нарахування) ОСОБА_1 пенсії в розмірі 60% відповідно із суми 33439,37 грн., вказаної в довідці №221/5 від 11.10.2022 та із суми 10660,00 грн., вказаної в довідці №223/5 від 19.10.2022, виданих Тернопільською міською радою.

Головним управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснено перерахунок пенсії позивачу, обмеживши максимальний розмір пенсії десятьма прожитковими мінімумами встановлених для осіб, які втратили працездатність

Розглянувши звернення позивача про перерахунок пенсії на виконання рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 22.04.2024 №4294-3932/Т-02/8-1900/24 повідомило, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 01.01.2024 встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на рівні 2361,00 грн. При цьому п.8 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено, що перерахунок пенсій здійснюється з урахуванням розміру прожиткового мінімуму на 01.01.2024, проводиться з 01.03.2024 разом із здійсненням щорічної індексації пенсій. Відповідно розмір пенсії з 01.03.2024 становить 23610,00 грн.

Вважаючи такі дії суб`єкта владних повноважень протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (далі Закон №3723-XII).

10.12.2015 прийнято Закон України "Про державну службу" №889-VIII (далі Закон №889-VIII), який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням. Закон №889-VIII набув чинності 01.05.2016, а положення Закону №3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII).

У ст.90 Закону №889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону України "Про державну службу", десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень ст.2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Одночасно, Законом №3668-VI внесено зміни у ч.3 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічну норму містить і ст.37 Закону № 3723-XII, відповідно до якої максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з абз.1 п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Абзацом 2 цього пункту передбачено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин 2 та 3 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Аналізуючи наведені правові норми можна дійти до висновку, що наведені в п.2 норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).

Положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI, а саме усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Таким чином, п.2 розділу ІІ Закону № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 1 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Тлумачення п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень п.2 розділу ІІ Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Суд, враховуючи висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 380/12268/20, зазначає, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст.2 Закону № 3668-VI).

Норми ст.2 Закону № 3668-VI кореспондуються з положеннями ч.3 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст.37 Закону № 3723-XII.

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Як убачається зі встановлених у справі обставин, внаслідок перерахунку пенсії позивача за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про державну службу", її розмір перевищив максимальний.

Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми ч.1 ст.2 Закону № 3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені положення Закону № 3668-VI та ч.3 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Крім того, останні відповідають критерію якості закону, є чіткими та однозначними, а також мають легітимну мету.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тож безпідставним є посилання позивача на те, що Рішеннями Конституційного Суду від 20.03.2024 №2-р(ІІ)/2024, від 12.10.2022 №7- р(ІІ)/2022, від 03.06.2013 №3-рп(ІІ)/2013 визнано неконституційними обмеження граничного розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, щодо суддів, військовослужбовців та громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що були встановлені ст.2 Закону №3668-VI. З цих же підстав, не спростовують висновків суду і доводи позивача про те, що Верховний Суд звернувся 11.12.2023 до Конституційного Суду України з поданням щодо конституційності ч.1 ст.2 та п.6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 3668-VI в частині внесення змін до ч.3 ст.85 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Окрім того, суд зазначає, що аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке "поле" для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.

За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява N 2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява N 17767/08)). Хоча виплати соціального страхування є "майном" у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій державних службовців не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.

В розрізі встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки в ході судового розгляду знайшло підтвердження правомірності оспорюваних дій відповідача щодо відсутності підстав для здійснення перерахунку пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про державну службу", без обмеження її максимальним розміром, та визнає такими, що відповідають вимогам ч.2 ст.2 КАС України, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 червня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.