Справа № 300/3050/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" червня 2024 р. справа № 300/3050/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Чуприни О.В.
секретаря судового засідання Воробець В.М.,
представника позивача Бойко З.Р.,
представника відповідача Лисенчук О.С.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною і скасування постанови ВП №61013449 від 09.03.2023 про стягнення виконавчого збору, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з адміністративним позовом до Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі по тексту також відповідач, орган державної виконавчої служби, державний виконавець), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирастка Юрія Мирославовича про стягнення виконавчого збору у розмірі 308 605,65 гривень у виконавчому провадженні №61013449 від 09.03.2023.
Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі виконавчого листа №1622/9158/2012, виданого Октябрським районним судом міста Полтави у справі №1622/9158/2012 від 04.11.2014, головним державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Матіївим Андрієм Васильовичем (надалі по тексту також ОСОБА_2 ) відкрито виконавче провадження та винесено постанову від 21.01.2020 за №61013449. Позивач зазначає, що відповідно до частини 4 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII (надалі по тексту також Закон №1404-VIII) державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), однак постанова про стягнення виконавчого збору не була винесена.
Як зазначає ОСОБА_1 , 02.03.2023 на адресу відповідача надійшов лист від акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (надалі по тексту також АТ КБ "Приватбанк") від 22.02.2023 за №Е08.0.0.0/4-230222/2769 про повернення виконавчих документів, і тільки 09.03.2023 органом державної виконавчої служби винесено постанову про стягнення виконавчого збору.
На переконання позивача, зазначена постанова відповідача є протиправною та такою, що підлягає скасуванню із наступних підстав. ОСОБА_1 вказує, що згідно умов договору іпотеки для забезпечення кредитного договору в сумі 300 000,00 доларів США останнім було передано в іпотеку приміщення виробничого цеху загальною площею 3 108,20 метри квадратних. Вказане приміщення реалізоване Державним підприємством "СЕТАМ" (надалі по тексту також ДП "СЕТАМ") шляхом електронних торгів. Після надходження коштів від продажу нерухомого майна в сумі 912 505,81 гривень, розпорядженням начальника відділу державної виконавчої служби №61013449 від 04.06.2021 кошти в сумі 80 181,81 гривень були направлені як виконавчий збір по виконанню виконавчого документу №1622/9158/2012, виданого 04.11.2014 Октябрським районним судом міста Полтави. Позивач звертає увагу, що на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору 09.03.2023, відповідачем уже було стягнуто 80 181,81 гривень виконавчого збору. Відтак, на переконання ОСОБА_1 , виносячи постанову про стягнення виконавчого збору від 09.03.2023 державний виконавець тим самим здійснюється подвійне стягнення виконавчого збору, оскільки в згаданій постанові зазначив виконавчий збір у розмірі 308 605,62 гривень.
Вважаючи протиправною постанову головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирастка Юрія Мирославовича (надалі по тексту також ОСОБА_3 ) про стягнення виконавчого збору у розмірі 308 605,62 гривень у виконавчому провадженні №61013449 від 09.03.2023, позивач звернулася до суду із адміністративним позовом.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви(а.с.48-49).
На виконання ухвали суду від 26.04.2024 позивач 03.05.2024 подала до канцелярії суду заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав від 02.05.2024 (а.с.51-67).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 позивачу продовжено до 20.05.2024 процесуальний строк на усунення недоліків позовної заяви (а.с.68).
16.05.2024 позивач подав до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи (а.с.70-73).
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 21.05.2024 (а.с.84-85) відкрито провадження у адміністративній справі за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України).
Судовий розгляд призначено на 30.05.2024 о 10:30 год. (а.с.84-85).
У судовому засіданні 30.05.2024 представник позивача підтримав подану заяву про визнання протиправною і скасування постанови ВП №61013449 від 09.03.2023 про стягнення виконавчого збору.
Представник відповідача заперечив щодо задоволення коментованої заяви.
Оголошено перерву до 04.06.2024.
Таким чином, відповідач вважає, що державним виконавцем правомірно та у відповідності до вимог Закону №1404-VIII та Інструкції №512/5 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору №61013449 від 09.03.2023.
Окрім цього, державний виконавець переконаний, що позивачем подано до суду позовну заяву про визнання протиправною та скасування постанови №61013449 від 09.03.2023 з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду.
Також, 04.06.2024 в канцелярії суду зареєстровані письмові пояснення представника позивача які надійшли 03.06.2024 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а.с.212-216).
Судом 04.06.2024 продовжено розгляд справи по суті, сторони надали додаткові пояснення, а представник відповідача зняла з розгляду власне клопотання щодо вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду та просила ухвалити рішення по суті. В цьому ж засідання судом ухвалено рішення по суті спору, проголосивши рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви та відзиву на позов, письмових заяв та додаткових пояснень, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Використовуючи повний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 05.12.2013 у справі №1622/9158/2012 вирішено:
- позов публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс-К" про стягнення заборгованості задовольнити;
На підставі зазначеного рішення Октябрським районним судом міста Полтави 04.12.2014 видано виконавчий лист за №1622/9158/2012, яким передбачено: "стягнути солідарно з ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс-К" на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суму заборгованості по кредитному договору 3 082 837,18 гривень, судовий збір в сумі 3 219 гривень 00 копійок, а всього 3 086 056 гривень 18 копійок" (а.с.211, 221-222).
Головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Матієвим А.В. 21.01.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61013449 з виконання виконавчого листа №1622/9158/2012, виданого 04.11.2014 Октябським районним судом міста Полтава щодо стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" суми заборгованості по кредитному договору 3 086 056,18 гривень боргу (а.с.14-15).
Згідно пункту 3 зазначеної постанови відповідач постановив стягнути з боржника ( ОСОБА_1 ) виконавчий збір у розмірі 308 605,62 гривень (а.с.15).
Відповідно до Розпорядження №61013449, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Валевським Олександром Олександровичем 04.06.2021 (а.с.33), готівкові кошти у сумі 591 087,31 гривень, що надійшли 02.06.2021 та 321 418,5 гривень, які надійшли 03.06.2021 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №1622/9158/2012, виданого 04.11.2014 Октябрським районним судом міста Полтави про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 , керуючись статтею 47 Закону №1404-VIII "необхідно перерахувати":
- 30 000 гривень на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Аверта Груп" за проведення експертної оцінки по актах №№4007, 4008, 4009;
- 801 818,19 гривень на користь АТ КБ "Приватбанк";
- 80 181,81 гривень виконавчого збору;
- 69 гривень витрат виконавчого провадження;
- 436,81 гривень витрат виконавчого провадження.
02.03.2023 на адресу органу державної виконавчої служби надійшов лист АТ КБ "Приватбанк" від 22.02.2023 за №Е.08.0.0.0/4-230222/2769 (а.с.16), в якому останнє просило:
- повернути виконавчий документ Калуського міськрайонного суду №345/5126/13-ц виданий 23.04.2015 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ КБ "Приватбанку" в розмірі 528 119,76 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ №205/78 від 28.02.2012 складає 4 190 455,68 гривень, та 3 219,00 гривень судового збору (виконавче провадження №61012572);
- повернути виконавчий документ Октябрського районного суду міста Полтави №1622/9158/2012 виданий 04.11.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" суму заборгованості по кредитному договору 3 082 837,18 гривень та 3 219,00 гривень судового збору. Всього 3 086 056,18 гривень боргу (виконавче провадження №61013449).
Головний державний виконавець Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирасток Ю.М. 09.03.2023 виніс постанову про стягнення виконавчого збору (виконавче провадження №61013449), в якій постановив стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 308 605,62 гривень (а.с.17).
10.03.2023 головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирастком Ю.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (виконавче провадження №61013449), в якій постановив виконавчий лист №1622/9158/2012, виданий 04.11.2014 Октябрським районним судом міста Полтави, повернути стягувачу (а.с.18-19).
Також, 10.03.2023 ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71259698, в якій постановив відкрити виконавче провадження з виконання постанови №61013449 від 09.03.2023 Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 308 605,62 гривень виконавчого збору (а.с.20-21).
03.11.2023 головним державним виконавцем Вирастком Ю.М. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №71259563, №71259698, №72030088 у зведене виконавче провадження №73227364 (а.с.22-23).
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що склалися в даній адміністративній справі, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII.
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (надалі по тексту також рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Приписами частини 1 статті 5 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).
Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.
Досліджуючи доводи позивача щодо протиправності винесеної відповідачем 09.03.2023 постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 308 605,62 гривень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Приписами частини 1, 5 статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
В силу правового регулювання частин 1 і 2 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Частиною 4 статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
За приписами частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Згідно пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII виконавче провадження повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Статтею 40 цього Закону передбачено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.
Так, за змістом положень частини 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Таке ж правове регулювання визначено пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5 (надалі по тексту також Інструкція №512/5), за змістом якого у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
Відповідно до частини 4 статті 42 Закону №1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
При цьому, згідно вимог пункту 1 частини 1 статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються зокрема, з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.
Аналіз наведених норм свідчить, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на його письмову заяву про повернення виконавчого документа, на державного виконавця покладається обов`язок щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі, якщо такий виконавчий збір не стягнуто.
Тобто, норми Закону №1404-VIII не встановлюють залежності між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах виконавчого провадження, оскільки законодавчо прямо визначається обов`язок державного виконавця прийняти постанову про стягнення виконавчого збору.
Більше того, на це вказує і та обставина, що розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у відсоткову залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.
Отже, у розумінні Закону №1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору є різновидом виконавчого документу, примусове виконання якого здійснюється з певними особливостями, обумовленими правовою природою виконавчого збору як плати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Повертаючись до фактичних обставин справи, суд зазначає наступне.
21.01.2020 головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Матієвим А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61013449 з виконання виконавчого листа №1622/9158/2012, виданого 04.11.2014 Октябським районним судом міста Полтава щодо стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 користь ПАТ КБ "Приват Банк" суми заборгованості по кредитному договору 3 086 056,18 гривень боргу (а.с.14-15).
Згідно пункту 3 зазначеної постанови, зважаючи на опис боржника за коментованим провадженням, відповідач постановив стягнути з боржника ( ОСОБА_1 ) виконавчий збір у розмірі 308 605,62 гривень (а.с.15).
09.03.2023 головний державний виконавець Вирасток Ю.М. виніс постанову про стягнення виконавчого збору (виконавче провадження №61013449), в якій постановив стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 308 605,62 гривень (а.с.17).
10.03.2023 головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирастком Ю.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (виконавче провадження №61013449), в якій постановив виконавчий лист №1622/9158/2012, виданий 04.11.2014 Октябрським районним судом міста Полтави, повернути стягувачу (а.с.18-19).
Так, 10.03.2023 ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71259698, в якій постановив відкрити виконавче провадження з виконання постанови №61013449 від 09.03.2023 Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 308 605,62 гривень виконавчого збору (а.с.20-21).
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що постанова про стягнення виконавчого від 09.03.2023 ВП №61013449 та постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2023 ВП №71259698 винесені відповідно до вимог норм чинного законодавства та в межах встановлених строків.
Щодо аргументів позивача про подвійне стягнення відповідачем виконавчого збору, оскільки в постанові про стягнення виконавчого збору від 09.03.2023 державний виконавець зазначив виконавчий збір у розмірі 308 605,62 гривень, хоча на момент винесення такої постанови, відповідачем уже було стягнуто 80 181,81 гривень виконавчого збору, суд керується наступним.
Частиною 2 статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Як вже встановлено судом вище по тексту судового рішення, згідно розпорядження №61013449, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5 04.06.2021, готівкові кошти у сумі 591 087,31 гривень, що надійшли 02.06.2021 та 321 418,5 гривень, які надійшли 03.06.2021 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №1622/9158/2012, виданого 04.11.2014 Октябрським районним судом міста Полтави про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 , керуючись статтею 47 Закону №1404-VIII "необхідно перерахувати", зокрема 80 181,81 гривень виконавчого збору (а.с.33).
В розгляді справи відповідач підтвердив зарахування коштів в сумі 80 181,81 гривень, що надійшли в наслідок реалізації належного позивачу нерухомого майна, внесеного в рахунок забезпечення кредитних зобов`язань перед стягувачем, в рахунок виконавчого збору при примусовому виконанні виконавчого документа №1622/9158/2012, виданого 04.11.2014.
Так, головний державний виконавець Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирасток Ю.М. 09.03.2023 виніс постанову про стягнення виконавчого збору (виконавче провадження №6101449), в якій постановив стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 308 605,62 гривень, вже після стягнення 80 181,81 гривень виконавчого збору.
Однак суд зазначає, що а ні Законом №1404-VIII, а ні Інструкція №512/5 чи будь яким іншим нормативно-правовим актом не врегульоване питання розміру виконавчого збору, який повинен бути зазначений у постанові про стягнення виконавчого збору, у разі якщо частину такого виконавчого збору уже стягнуто.
Згідно положень абзацу 1 частини 1 статті 8 Закону №1404-VIII реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.
Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи (частина 4 статті 8 Закону №1404-VIII).

Відповідачем надано суду зображення екрану ("знімки екрану") пристрою персонального комп`ютера, поданого державним виконавцем у вигляді "screenshot" оформленого письмовим документом як відомості з Автоматизованої системи виконавчих проваджень №71259698 (а.с.208-зворотній бік а.с.208, а.с.218-219).

Із зазначеного "знімку екрану" слідує, що в автоматизованій системі внесено: номер виконавчого провадження №71259698, дата відкриття виконавчого провадження "10.03.2023 13:12", номер зведеного виконавчого провадження №73227364, виконавець ОСОБА_3 .

В автоматизованій системі виконавчих проваджень №71259698 в "резолютивній частині" зазначено - "Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 308 605,62 грн. виконавчого збору"; у графі "виконавчий збір/основна винагорода" зазначена сума 228 423,81 гривень; у графі "сума коштів до стягнення" зазначена сума 228 423,81 гривень (а.с.208- зворотній бік а.с.208, а.с.218-219).

Подані сторонами матеріалів виконавчого провадження №61013449 і № 071259698 засвідчують відомості обчислення, за змістом якого 308 605,62 гривень (сума виконавчого збору визначена в оскаржуваній постанові/10 відсотків суми, яка підлягає примусовому стягненню) мінус 80 181,81 (сума виконавчого збору стягнута в ході примусового виконання виконавчого листа №1622/9158/2012) становить 228 423,81 гривень (сума, що підлягає стягненню).

Відтак, сума "залишку" виконавчого збору, яка підлягає стягненню у виконавчому проваджені №71259698 становить 228 423,81 гривень, про що і зазначено в автоматизованій системі виконавчого провадження №71259698.

Варто відзначити, що визначена в постанові про стягнення виконавчого збору сума повинна за цифровим значенням відповідати положенням частини 2 статті 27 Закону №1404-VIII - "у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню". Ключовим в даному випадку у розмірі що "підлягає" стягненню. Саме такий розмір визначений в оскаржуваній постанові.

Позивачу слід мати на увазі, що визначення в оскаржуваній постанові відповідачем розміру виконавчого збору в сумі 308 605,62 гривень, за умови вже часткового попереднього погашення (зарахування в рахунок реалізації майна, обтяженого іпотекою про кредитному зобов`язанню) суми 80 181,81 гривень, не порушує і не може, станом на дату прийняття такої постанови, порушувати права боржника, так як державним виконавцем не стягнуто в дохід держави, в тому числі на дату вирішення судового спору, із ОСОБА_1 коштів в сумі, яка б перевищувала 228 423,81 гривень. У досліджуваному випадку порушення прав позивача (боржника) матиме місце тоді, коли державний виконавець фактично стягне із ОСОБА_1 суму коштів, розмір якої не відповідатиме значенню, визначеного в частині 2 статті 27 Закону №1404-VIII, тобто в більшому розмірі ні ж "10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню". При цьому, немає жодного значення, коли боржником чи державним виконавцем буде здійснено добровільна сплата чи примусове стягнення таких коштів в основному виконавчому провадженні із примусового виконання виконавчого листа, чи в окремому провадженні, в якому вирішуватиметься тільки питання стягнення заборгованості зі сплати виконавчого збору.

Доказів стягнення відповідачем із позивача у виконавчих провадженнях №61013449 і №712590698 коштів в розмірі понад 228 423,81 гривень, ОСОБА_1 суду не надав.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги відомості автоматизованої системи виконавчого провадження №71259698, суд не знайшов підстави вважати, що у спірному випадку, як станом на день винесення оскаржуваної постанови так й ухвалення рішення у даній справі, мало місце фактичне подвійне стягнення виконавчого збору із боржника.

В частині пояснень представника позивача, наданих в судових засіданнях, щодо порушення прав ОСОБА_1 при стягненні із нього всієї суми виконавчого збору при тому, що виконавчий документ сформований за участю інших боржників, відповідальність яких у такому випадку перед стягувачем, а відповідно і державою, є солідарною, суд керується наступними аргументами.

По перше, адміністративний позов не містить відповідних правових підстав вимог, предметом за яких визначено постанова відповідача від 09.03.2023. Позивач і представник позивача не скористалися правом на подання заяви про зміну підстав позову.

По друге, питання стягнення виконавчого збору із боржників в солідарному порядку не врегульовано нормами законодавства про виконавче провадження.

За приписами статті 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно із статтею 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Отже, суд зазначає, що цивільним законодавством передбачено порядок погашення заборгованості солідарними боржниками. При цьому питання стягнення виконавчого збору з солідарних боржників окремо законодавством не врегульовано.

Разом з тим, аналіз статті 27 Закону №1404-VIII дає підстави для висновку, що основним критерієм для визначення суми виконавчого збору є сума, яка підлягає примусовому стягненню, тобто розмір виконавчого збору не може становити більше 10 відсотків суми примусового стягнення, у тому числі у випадку солідарного стягнення заборгованості, відповідно до виконавчого документа.

Таким чином, суд вважає, що у разі, коли сума боргу підлягає солідарному стягненню то, відповідно і виконавчий збір повинен бути стягнутим з боржників солідарно, оскільки іншого порядку чинним законодавством не передбачено.

При цьому, суд наголошує, виконання солідарного обов`язку зі сплати заборгованості, виключає наявність правових підстав для стягнення з кожного з солідарних боржників виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, оскільки стаття 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не в розмірі 10 відсотків від указаної суми з кожного боржника.

Водночас, беручи до уваги приписи статті 543 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Із аналізу наведеного слідує, що виконавчий збір може бути стягнуто, як частково із солідарних боржників, так і в повному обсязі із одного із солідарних боржників.

Повертаючись до фактичних обставин справи суд зазначає наступне.

Головний державний виконавець Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирасток Ю.М. 09.03.2023 виніс постанову про стягнення виконавчого збору (виконавче провадження №6101449), в якій постановив стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 308 605,62 гривень (а.с.17), саме у відношенні до якого (в одній особі) 04.11.2014 виданий виконавчий лист №1622/9158/2012 та відповідно 08.01.2020 подано стягувачем ПАТ КБ "Приват Банк" заяву про відкриття виконавчого провадження (а.с.121-122, 221-222).

Сторони не надали суду будь які докази, які б свідчили про винесення державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору, в межах інших виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа, виданого 05.12.2014 Октябрським районним судом міста Полтави у справі за №1622/9158/2012, та/або самого рішення суду від 05.12.2013, з інших солідарних боржників.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні підстави вважати, що у даному випадку має місце подвійне стягнення виконавчого збору, оскільки виконавчий збір може бути стягнуто із одного із солідарних боржників в повному обсязі.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Користуючись повним доступом до єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено, що в резолютивній частині рішення від 05.12.2013 у справі №1622/9158/2012 Октябрським районним судом міста Полтави вирішено:

- позов публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс-К" про стягнення заборгованості задовольнити;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс-К" на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суму заборгованості по кредитному договору 3 082 837,18 гривень, судовий збір в сумі 3219 гривень 00 копійок, а всього 3 086 056 гривень 18 копійок (https://reyestr.court.gov.ua/Review/36983529).

Виконавчим листом №1622/9158/2012 виданим Октябрським районним судом міста Полтави 05.12.2014 передбачено: "стягнути солідарно з ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс-К" на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суму заборгованості по кредитному договору 3 082 837,18 гривень, судовий збір в сумі 3 219 гривень 00 копійок, а всього 3 086 056 гривень 18 копійок" (а.с.211).

Водночас, згідно зазначеного виконавчого листа боржником визначено саме ОСОБА_1 в одній особі (а.с.211).

В постанові Головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Матієва А.В. від 21.01.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП №61013449 з виконання виконавчого листа №1622/9158/2012, виданого 04.11.2014 Октябським районним судом міста Полтава, в описі предмету заходів, визначених виконавчим документом, передбачено "стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" суми заборгованості по кредитному договору 3 086 056,18 гривень боргу" (а.с.14-15). При цьому, в графі "боржник" чітко, однозначно і зрозуміло ідентифіковано фізичну особу - ОСОБА_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса АДРЕСА_1 , відомості про якого повністю співпадають із змістом виконавчого листа від 04.12.2014.

Пункту 3 резолютивної частини зазначеної постанови вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 308 605,62 гривень, боржником ж визначено ОСОБА_1 (а.с.14-15).

Так, суд бачить недолік постанови про відкриття виконавчого провадження №61013449 від 21.01.2020 з виконання виконавчого листа №1622/9158/2012, виданого 04.11.2014 Октябським районним судом міста Полтава (невідповідність рішенню Октябрським районним судом міста Полтави від 05.12.2013 у справі №1622/9158/2012 та виконавчому листу №1622/9158/2012 виданому 04.11.2014 Октябським районним судом міста Полтава в частині визначення солідарних боржників), - в частині включення до опису предмету заходів, визначених виконавчим документом, серед солідарних боржників ОСОБА_4 , однак на переконання суду, такі недоліки зазначеної постанови не можуть бути підставою для визнання протиправною постанови від 09.03.2023 ВП№6101449 про стягнення виконавчого збору, з огляду на наступне.

В силу положень статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже, законодавством передбачено способи погашення заборгованості солідарними боржниками, серед яких є можливість вимагати виконання обов`язку в повному обсязі з будь-кого з боржників.

Окрім цього, варто зазначити, що як у виконавчому листі №1622/9158/2012 від 04.11.2014, виданому Октябським районним судом міста Полтава, так і у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №61013449 від 21.01.2020 боржником визначено саме ОСОБА_1 .

Також, відповідач надав суду довідку від 03.06.2024 за №166, в якій зазначено наступне: "Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень за період з 04.11.2014 по 03.05.2024 на примусове виконання до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не надходив виконавчий лист №1622/9158/2012 виданий Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнімекс-К" на користь ПАТ КБ "Приватбанк" суму заборгованості по кредитному договору 3 082 837,18 гривень, судовий збір в суму 3 219,00 грн., а всього 3 086 056,18 грн., де боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнімекс-К".

Беручи до уваги зазначене, у суду відсутні підстави вважати, що у даному випадку має місце подвійне стягнення суми заборгованості по кредитному договору чи виконавчого збору.

Підсумовуючи викладене вище по тексту судового рішення, суд погоджується, що у діяльності Калуського відділу державної виконавчої служби Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є незначні недоліки, однак такі недоліки не можуть виступати підставою для скасування постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61013449 від 09.03.2023 і як наслідок змінити чи повністю припинити існування обв`язку позивачу у даній справі перед державою зі сплати виконавчого збору в розмірі 228 423,81 гривень.

Також суд вважає недоречним послання позивача на правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/32003/18 та постанові Верховного Суду від 28.12.2021 у справі №400/4863/20, так як такі правові позиції є нерелевантними до даних правовідносинах, оскільки в зазначених справах відкриття виконавчого провадження мало місце до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 за №2475-VIII, яким зокрема внесено зміни до Закону №1404-VIII, а в даному випадку відкриття виконавчого провадження мало місце після внесення зазначених змін.

Позивач покликається у позовній заяві на правову позицію Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду щодо оцінки приписів Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII, норми частини 2 статті 28 якого з 28.08.2018 на підставі коментованих вище змін викладені в іншій, новій редакції, зміст яких вже не пов`язує обставину визначення розміру виконавчого збору від обставини фактично стягнутих виконавцем коштів в ході здійснення примусового виконання за виконавчим документом.

Також немає жодного значення у спірному випадку обставина реалізація в межах заходів із виконання виконавчого листа №1622/9158/2012 від 04.11.2014 нерухомого майна, яке не було визначено як предмет погашення зобов`язання за кредитним договором, ідентифікованого в рішенні суду від 05.12.2013 у цивільній справі №1622/9158/2012, так як доводи про такі обставини, якщо вони і мають реальний характер, можуть мати юридичні наслідки для тих виконавчих проваджень чи провадження, в межах якої таке майно було чи є джерелом забезпечення кредитних зобов`язань і відповідно за рахунок якого мало чи має здійснюватися погашення іншої заборгованості.

Щодо посилань представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, то слід зазначити наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 287 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, згідно приписів частини 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Так, як вірно зазначає відповідач та не заперечує позивач, в даному випадку мав місце адвокатський запит представника позивача ОСОБА_6 від 26.02.2024 за №26/02/24А3/1 (а.с.55-56) про наявності чи відсутності відкритих щодо позивача виконавчих проваджень та відповідь на запит від 04.03.2024 за №26310 надана Калуським відділом державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області, до якої долучено копії постанов про відкриття виконавчих проваджень(а.с.57-59).

Однак, як вірно зазначає позивач у даній відповіді на запит від 04.03.2024 за №26310 відсутня інформація про продаж заставного майна та розмір вже стягнуто виконавчого збору, а відтак тільки після ознайомлення 11.04.2024 представником позивача із матеріалами виконавчого провадження №61013449, ОСОБА_1 дізнався про продаж заставного майна та стягнення частини виконавчого збору.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заяво в межах строку визначеного пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України.

Більше того, як відзначено вище по тексту судового рішення, в останньому судовому засіданні представник позивача не наполягала на вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 1 211,20 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки від 22.04.2024 за №13 (а.с.7).

Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судового збору.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесені ними судові витрати при розгляду даної справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу таких витрат.

На підставі статті 1291Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 ;

відповідач Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ідентифікаційний код юридичної особи, ), вул. Л.Українки, 1, м.Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 78200.

Суддя Чуприна О.В.

Рішення складено в повному обсязі 07.06.2024.