Справа № 296/2851/24
Суддя: Маслак В. П.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/2851/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі головуючої судді Маслак В.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 29.03.2024р. звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1723863 від 23.03.2024 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що рухаючись 23.03.2024р. близько 10:00 год. по дорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне, 103 км. у с. Піддубці, ОСОБА_1 було зупинено поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядовим поліції ОСОБА_2 , та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1723863, у зв`язку зі скоєнням адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

ОСОБА_1 вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки інспектор здійснював вимірювання швидкості з порушенням встановленого порядку, тримаючи TruCam в руці, а не використовував стаціонарно вмонтований, що порушує вимоги ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а отже отримані таким чином докази не можуть вважатись належними. З огляду на зазначене позивач просить вимоги задовольнити.

Від відповідача 29.04.2024р. надійшов відзив, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи позивача про те, що поліцейський не вправі використовувати пристрій TruCam LTI 20/20 (№ ТС008357) в ручному режимі, спростовуються положеннями ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». Окрім цього, використання пристрою TruCam в ручному режимі не заборонено та відповідно до правил застосування та сертифікатів відповідності, не суперечить вимогам по застосуванню такого, оскільки відносить до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів.

Доводи позивача про обов`язковість стаціонарного застосування даного приладу законодавством не обумовлена, а лише є покликанням на можливість незначного відхилення параметрів визначення швидкості. Однак різниця між зафіксованою швидкістю (105 км/год.) і допустимою в населеному пункті (50 км/год.) є 55 км/год., що значно перевищує допустимі норми відхилення передбачені технічними характеристиками пристрою TruCam. Оскільки адміністративне стягнення застосовано поліцейським у відповідності до вимог закону та у межах санкції статті, за якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Судом встановлено, що 23.03.2024р. поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядовим поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1723863, згідно якої ОСОБА_1 23.03.2024р. о 09:51 год., керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті більше як на 50 км/год., а саме рухався зі швидкістю 105 км/год, чим порушив п.12.4. ПДР, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700,00 грн. (а.с. 12). Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС008357.

Вирішуючи питання про законність прийнятої поліцейським 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядовим поліції ОСОБА_2 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, суд виходить з наступного.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР України).

Згідно п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Пунктом 12.4. ПДР України, визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч. 4 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписами ст. 287 КУпАП України визначено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Зазначені норми приписують обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не є вичерпний.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.

З копії оскаржуваної постанови вбачається, що позивач в межах населеного пункту с.Піддубці, 23.03.2024р. курував транспортним засобом Toyota Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 105 км/год при дозволених 50 км/год.

ОСОБА_1 вважає постанову серії ЕНА № 1723863 від 23.03.2024 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки інспектор здійснював вимірювання швидкості з порушенням встановленого порядку, а саме тримаючи TruCam в руці.

Згідно копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/29487 від 21.11.2023р. чинного до 21.11.2024р., лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam II № ТС008357, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: +- 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314 VI, не передбачено повторного проходження даної процедури сертифікації для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Більше того, такої процедури як «сертифікація» взагалі вже не міститься в нормах чинного законодавства України.

Лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam II № ТС008357 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Відповідно до сертифікату відповідності, що виданий 23.12.2020р. ДП "УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ", вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam II, серійний номер № ТС008357, відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу та застосованим вимогам технічного регламенту.

Отже, використання лазерного вимірювача ТruCam в ручному режимі не не суперечить Закону, нормативно - правовим актам, та передбачено свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 21.11.2023р., тому суд вважає доводи позивача з приводу обов`язкового стаціонарного встановлення вказаного приладу необґрунтованими.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому постанова серії ЕНА № 1723863 від 23.03.2024 року є законною та не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст.2, 5, 6 72-77, 268-272, 286, 297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя В. П. Маслак