Справа № 520/5069/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання встановлення судового контролю за виконанням рішення суду

06 червня 2024 р. справа № 520/5069/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 від 16.05.2024р. в порядку статті 382 КАС України за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, суб"єкт владних повноважень, владний суб"єкт, адміністративний орган, орган публічної адміністрації, ГУ, Управління) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

16 травня 2024 року до суду від позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява в порядку ст. 382 КАС України, в якій заявник просить суд: 1) встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області судовий контроль за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року у справі №520/5069/24; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт про повне виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року у справі № 520/5069/24 протягом 10 робочих днів з моменту набрання ухвалою законної сили; 3) попередити відповідача, що у разі неподання звіту про повне виконання рішення у справі № 520/5069/24, суд в порядку статті 382 КАС України розгляне питання про накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідального за виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року у справі № 520/5069/24, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аргументуючи ці вимоги заявник зазначив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2024р. по даній справі набрало законної сили 04.05.2024р., проте відповідач протиправно не виконує рішення суду та станом на травень 2024 р. виплачує пенсію з обмеженням, а саме 24.009,59 грн замість 29.109,79 грн ігноруючи судове рішення.

Ухвалою суду від 20.05.2024р. прийнято до провадження заяву позивача від 16.05.2024р. про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №520/5069/24. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом 5 днів від дати отримання цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду докази про: отримання копії рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2024р. у справі №520/5069/24, яке набрало законної сили; докази організаційно-правових заходів, спрямованих на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2024р. у справі №520/5069/24.

Відповідач на виконання ухвали суду від 20.05.2024р. надав письмові пояснення та витребувані судом докази, зазначив, що рішення суду від 03.04.2024р. по даній справі виконано відповідачем у повному обсязі, з 01.03.2023 проведено перерахунок пенсії заявника, за результатом якого основний розмір пенсії збільшено на 25 відсотків відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення». Нараховано різницю в пенсії у розмірі 28.422 гривні 00 копійок за період з 01.03.2023 р. по 31.05.2024 р., виплату якої буде проведено за наявності виділення коштів з Державного бюджету України. Пенсійне забезпечення ОСОБА_1 здійснюється з додержанням норм та вимог чинного законодавства.

Вирішуючи порушені у цій заяві процесуальні питання, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 з 01.03.2023 суми збільшення основного розміру пенсії відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 № 1381 у розмірі 25% від основного розміру пенсії, без урахування при обрахунку сум підвищення індексації, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,140 та постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,197 та з обмеженням пенсії максимальним розміром; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.03.2023 перерахунок та виплату ОСОБА_1 суми збільшення основного розміру пенсії відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 № 1381 у розмірі 25% від основного розміру пенсії, з урахуванням під час обрахунку сум підвищення індексації, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,140 та постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» із застосуванням коефіцієнта збільшення у розмірі 1,197, а саме з загальної суми пенсії та без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2024р. позов було частково задоволено. З виходом за межі позову визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу проведення ОСОБА_1 з 01.03.2023р. обчислення платежу у порядку п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011р. №1381 без збільшення основного розміру пенсії на суму індексації у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022р. №118 та без збільшення основного розміру пенсії на суму індексації у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023р. № 168. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити обчислення ОСОБА_1 з 01.03.2023 платежу порядку п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011р. №1381 із включенням до основного розміру пенсії суми індексації у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022р. №118 та із включенням до основного розміру пенсії на суму індексації у розмірі 1.500,00грн. у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023р. №168. Зобов"язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023р. без обмежень, запроваджених ст.2 розділу І і п.2 розділу ІІ Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011р. №3668-VI та без обмежень сумою - 24.009,59 грн. Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішення суду набрало законної сили 04.05.2024р.

За викладеним у процесуальному документі твердженням заявника, станом на 01.03.2024 року відповідач виплачує пенсію з обмеженням, а саме 24.009,59 грн замість 29.109,79 грн; станом на 22.05.2024 року відповідач виплачує пенсію з обмеженням, а саме 24.009,59 грн замість 29.109,79 грн; станом на 25.05.2024 року відповідач виплачує пенсію з обмеженням, а саме 25.904,39 грн замість 29.109,79 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що до установлених обставин спору підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 10.02.2022р. у справі №160/13013/19: 1) обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.1291 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.14, 370 КАС України; згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права, п.68 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Піалопулос та інші проти Греції" якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс; 2) правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати; 3) зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком (постанова Верховного Суду від 13.05.2021р. у справі №9901/598/19); 4) за змістом постанови Верховного Суду від 23.06.2020р. у справі № 802/357/17-а, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення; 5) за сформульованими у постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі №560/523/19 правовими позиціями, переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи; 6) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У рішенні від 30.06.2009р. №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Отже, встановлення судом строку для надання звіту передбачено в разі невиконання судового рішення, з метою виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили.

Окрім того, суд доходить до переконання про те, що положення ст.382 КАС України в частині обтяження учасника справи обов`язком подати звіт про виконання рішення суду (безвідносно до події одержання позивачем виконавчого листа, ініціювання процедури примусового виконання та стану виконавчого провадження з примусового виконання судового акту) не повною мірою узгоджуються з положеннями Закону України "Про виконавче провадження", який за загальним правилом вимагає безумовно обовязкового одержання позивачем виконавчого листа та подання цього документа до державного виконавця (приватного виконавця).

Тому випадок застосування судом згаданого вище правового механізму судового контролю слід вважати виключенням із загального правила, котрий повинен мати істотні та вагомі причини, і не нівелювати значення правових процедур Закону України "Про виконавче провадження".

Однак, судом з матеріалів справи існування таких причин не виявлено.

Верховний Суд в ухвалі від 07.05.2024р. по справі №160/5259/20 зазначив, що: "Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується ухваленням судового рішення, а також передбачає його виконання. При цьому аналіз норми статті 382 КАС України у її системному взаємозв`язку з нормами статті 372 КАС України дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися за наявності для цього підстав (безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення), зокрема у випадку, якщо: рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання; існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання; існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що: загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку."

Суд відзначає, що предметом ініційованого заявником спору є відповідність закону управлінських волевиявлень суб"єкта владних повноважень з приводу обмеження призначеної, нарахованої та обчисленої заявнику пенсії до виплати максимальним розміром з 01.03.2023р. та з приводу обчислення платежу у порядку п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011р. №1381 із включенням до основного розміру пенсії суми індексації у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022р. №118 та із включенням до основного розміру пенсії на суму індексації у розмірі 1.500,00грн. у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023р. № 168.

Суд відмічає, що обставини: вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу, призначення, обчислення, нарахування, виплати, припинення виплати щомісячної доплати до пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713, управлінського волевиявлення з приводу призначення, обчислення, нарахування, виплати індексації пенсії у порядку постанови КМУ від 16.02.2022р. №118, управлінського волевиявлення з приводу призначення, обчислення, нарахування, виплати індексації пенсії у порядку постанови КМУ від 24.02.2023 №168 не входять до предмету доказування у справі №520/5069/24.

Ці обставини заявником у тексті позову не зазначались, з приводу цих обставин судом не витребовувались жодні докази, ці обставини не досліджувались та не вивчались судом у ході розгляду справи, міркування та мотиви суду з приводу цих обставин не викладались у тексті судового акту.

Управлінські волевиявлення суб"єкта владних повноважень за цими обставинами утворюють склад окремих та самостійних спорів, а тому суд не знаходить підстав для здійснення у межах справи №520/5069/24 судового контролю за обчисленням суб"єктом владних повноважень остаточного розміру пенсії заявника до виплати, оскільки предметом ініційованого заявником спору було саме управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу обмеження пенсії до виплати фіксованою сумою - 24.009,59 грн та обчислення платежу в порядку п. 1 постанови КМУ від 28.12.2011р. №1381 із включенням до основного розміру пенсії суми індексації у порядку постанови КМУ від 16.02.2022р. №118 та із включенням до основного розміру пенсії на суму індексації у розмірі 1.500,00грн. у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023р. № 168, а не управлінські волевиявлення з приводу: обчислення пенсії за щомісячною доплатою до пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713, за індексацією пенсії у порядку постанови КМУ від 16.02.2022р. №118, за індексацією пенсії у порядку постанови КМУ від 24.02.12023р. №168.

Приєднаними до справи протоколом перерахунку пенсії заявника з 01.03.2023 на виконання рішення суду у справі №520/5069/24 підтверджено, що первісно (24.009,59грн.) і остаточно (25.904,39 грн.) визначений суб`єктом владних повноважень розмір пенсії до виплати з 01.03.2023р. перевищує фіксовану суму у 24.009,59 грн.

Окрім того, обчислений суб"єктом владних повноважень платіж в порядку п. 1 постанови КМУ від 28.12.2011р. №1381 складає 5.045,30 грн (25% від суми 20.181,19 грн, як добутку арифметичних дій із сумування 16.387,01 грн основного розміру пенсії (тобто 70% грошового забезпечення у розмірі 23.410,02грн.) ) + 2.294,18грн індексації у порядку постанови КМУ від 16.02.2022р. №118 + 1.500,00 грн індексації у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023р. № 168).

Відповідно до розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № сума доплати за минулий період після виконання рішення суду складає 28.422,00 грн та, за твердженням представника відповідача, виплату якої буде проведено за наявності виділення коштів з Державного бюджету України.

За таких обставин, суд вважає недоведеними підстави для кваліфікації стану виконання управлінської функції пенсійним органом як виключного випадку для застосування процедури судового контролю за ст.382 КАС України.

Незгода заявника із вчиненими суб"єктом владних повноважень управлінськими волевиявленнями з приводу обчислення розміру щомісячної доплати до пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713, розміру індексації пенсії у порядку постанови КМУ від 16.02.2022р. №118, розміру індексації пенсії у порядку постанови КМУ від 24.02.12023р. №168 є підставою для подання окремого позову, а не приводом для подання заяви про судовий контроль у порядку ст.383 КАС України.

На противагу доводам заявника суд наголошує, що до виконання рішення суду у справі №520/5069/24 унаслідок вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу обчислення платежу у порядку п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011р. №1381 розмір даної складової пенсії становив станом на 01.03.2023р. - 4.096,75грн.

Після виконання рішення суду у справі №520/5069/24 унаслідок вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу обчислення платежу у порядку п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011р. №1381 розмір даної складової пенсії становить станом на 01.03.2023р. - 5.045,30грн.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії); вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми зясування обєктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; інших джерел здобуття обєктивних даних про обставини спірних правовідносин не знайшов.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Тому подану у порядку ст.382 КАС України заяву позивача належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Заяву позивача від 16.05.2024р. про встановлення судового контролю у порядку ст.382 КАС України - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили з моменту підписання/прийняття; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дати прийняття.

Суддя А.В. Сліденко