Справа № 380/22357/23
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 рокусправа № 380/22357/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецшина Україна" до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецшина Україна" (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці (далі - відповідач), в якому просить :

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 20.03.2023 № UA209000/2023/000010/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2023/000184 від 20.03.2023.

Ухвалою від 19.10.2023 відкрите провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ "Спецшина Україна" та TIRELINKE CO., LTD 03.12.2018 укладений контракт № TL-SU/2018-1203 на поставку шин для вантажних транспортних засобів. У відповідності до вищевказаного контракту та інвойсу №22HFTD017C-TBR від 19.12.2022 поставка Товару здійснювалась на умовах CFR. Структурою Інкотермс 2010, групою С передбачено, що Продавець організовує і оплачує перевозку без прийняття на себе пов`язаних з нею ризиків. Відповідно до умов Контракту, кількість, ціна та перелік товарів, які повинні бути поставлені позивачу, відображаються в інвойсах, які є невід`ємною частиною вказаного контракту.

Постачальник надав ТОВ "Спецшина Україна" інвойс №22HFTD017C-TBR від 19.12.2022 на поставку 1 060 шт. шин вантажних марки HIFLY з яких 570 шт. шин типорозміру 385/65R22.5-20 TL за ціною 148,38 дол. США за одиницю товару, 248 шт. шин типорозміру 315/80R22.5-20 TL за ціною 135,50 дол. США за одиницю товару, 242 шт. шин типорозміру 315/70R22.5-20 TL за ціною 137,70 дол. США за одиницю товару, всього на загальну суму 151 504,00 дол. США. Поставка по інвойсу № 22HFTD017C-TBR від 19.12.2022 була здійснена окремими партіями, різними контейнерами, які підлягали розмитненню, оскільки загальний обсяг шин у кількості 1060 шт. по об?єму не міг бути розміщеним в одному контейнері. 08.03.2023 ТОВ "Спецшина Україна" подало митну декларацію (МД) № 23UA41U0 від 08.03.2023 щодо розмитнення нових шин вантажних, в кількості 249 шт., ввезених на підставі контракту №TL-SU/2018-1203 від 03 грудня 2018 року, укладеного Товариством з Постачальником TIRELINKE CO., LTD., що відображено в специфікації № 2 від 06.03.2023. На підтвердження заявленої митної вартості, позивачем надав митному органу документи, що відповідають переліку визначеному у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, які місять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, проте митний орган скоригував митну вартість товару за резервним методом.

Позивач вважає протиправними спірні рішення відповідача, посилаючись на те, що митний орган не обґрунтував свої сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей. Окрім цього, вказує, що коригування митної вартості за допомогою другорядного методу (резервним) носить протиправний характер, оскільки документи надані до митного оформлення мали всі необхідні відомості для перевірки заявленої позивачем митної вартості за основним методом. Крім того, винесення оскаржуваного рішення про коригування митної вартості завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам Позивача, що полягає у значних матеріальних збитках які полягають у сплаті зайвих платежів. Відмова у визнанні заявленої митної вартості є безпідставною та протиправною оскільки ґрунтується на суб`єктивній думці посадової особи що винесла Рішення, та спотворенні фактів на підставі яких відповідач обґрунтовує Рішення.

27.10.2023 відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому покликається на те, що під час здійснення митного оформлення за митною декларацією № 23UA17U5 було встановлено наступне: - у ЦМР гр. 4 "місце завантаження", вказано - Вільнюс, тоді як умови поставки-CFR Клайпеда. Від Клайпеди до Вільнюса відстань складає 300 км; - для підтвердження витрат на транспортування декларантом надано довідку про транспортні витрати. Первинним бухгалтерським документом, що підтверджує вартість послуг, є рахунок. Довідка довільної форми не є бухгалтерським документом. - довідку про вартість транспортних послуг ПП ОСОБА_1 , однак, відповідно до поданого CMR перевізником за даною партією товарів є ФОП Бойцун. Жодних документів щодо відносин між цими підприємствами не надано; - транспортування товару здійснювалось, в тому числі, морським транспортом, проте, коносамент до митного оформлення не надавався; - відповідно до п. 3 контракту, платіж за товар здійснюється шляхом попередньої оплати після відвантаження товару. Платіжне доручення до митного оформлення не надано; - відповідно до п. 2.2 перевезення вантажів, здійснюється на підставі заявок, які містять істотні умови перевезення. Заявка до митного оформлення не надана; - до митного оформлення надано специфікацію до інвойсу від 06.03.2023 № 2, (специфікація складена після відвантаження товару), яка місить посилання на інвойс 22HFTD017C-TBR від 29.12.2022, тоді, як до митного оформлення надано інвойс - 22HFTD017C-TBR від 19.12.2022. Документи надані не в повному обсязі і містять розбіжності, та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідач наполягає, що вищенаведене, відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю.

Зважаючи на викладене, Львівська митниця стверджує, що спірне рішення та картка відмови прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягають скасуванню, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

03.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецшина Україна" (далі - Покупець) та компанією TIRELINKE CO., LTD (далі Постачальник) був укладений Контракт № TL-SU/2018-1203 (далі-Контракт № TL-SU/2018-1203) відповідно до якого Продавець зобов`язується продати, а Покупець купити шини та рекламну продукцію на умовах, вказаних в інвойсах у відповідності да Інкотермс 2010.

Відповідно до п. 2 Контракту № TL-SU/2018-1203 загальна сума Контракту складається із всіх сум вказаних в інвойсах на поставку Товарів, які є невід`ємною частиною цього Контракту. По даному Контракту допускається часткові поставки. Кількість, ціна та перелік Товарів по кожній частковій поставці будуть відображені в інвойсах.

Платежі за кожну партію Товару, поставлену по даному Контракту здійснюються 100% передоплати після здійснення відвантаження Товарів перевізнику (п. 3 Контракту № TL-SU/2018-1203).

При цьому, згідно Додаткової угоди від 03.08.2021 № 2 до Контракту № TL-SU/2018-1203, сторони домовились, що платежі зі поставлений товар здійснюються у відповідності до умов платежів, вказаних у відповідному інвойсі.

На виконання вимог зовнішньоекономічного контракту від 03.12.2018 №TL-SU/2018-1203, відповідно до рахунку-фактури від 19.12.2022 № 22HFTD017C-TBR Покупцем придбаний товар: 1 060 шт. шин вантажних марки HIFLY з яких 570 шт. шин типорозміру 385/65R22.5-20 TL за ціною 148,38 дол. США за одиницю товару, 248 шт. шин типорозміру 315/80R22.5-20 TL за ціною 135,50 дол. США за одиницю товару, 242 шт. шин типорозміру 315/70R22.5-20 TL за ціною 137,70 дол. США за одиницю товару, всього на загальну суму 151 504,00 дол. США.

З метою митного оформлення вказаного товару ТОВ "Спецшина Україна" подало до Львівської митниці електронну митну декларацію № 23UA41U0, відповідно до якої до митного оформлення заявлений імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.

Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №23UA41U0 в якості підстави для застосування основного методу були надані наступні документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її: - пакувальний лист б/н від 19.12.2022; - рахунок-фактура (Commercial invoice) №22HFTD017C-TBR від 19.12.2022; - автотранспортна накладна (Road consignment note) №0306/2 від 06.03.2023; - супровідний документ Т1 (Dispatch note model T1) 23LTVRB2 від 06.03.2023; - сертифікат про походження товару (Certificate of origin) 223705B0820/00681 від 21.12.2022; - декларація про походження товару (Declaration of origin) 22HFTD017C-TBR від 19.12.2022; - документ, що підтверджує вартість перевезення товару №40-0323 від 06.03.2023; - доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 06.04.2021; - доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 03.08.2021; - контракт (зовнішньоекономічний договір) № TL-SU/2018-1203 від 03.12.2018; - договір про надання послуг митного брокера UA209160/2022/26-01 від 08.08.2022; - договір (контракт) про перевезення б/н від 05.02.2016; - інші некласифіковані документи (специфікація до інвойсу) №2 від 06.03.2023; - митна декларація країни відправлення № 00097337 від 22.12.2022.

За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала наступне повідомлення: "Відповідно до частин 3-4 статті 53 митного кодексу України прошу надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів: 1) рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснювалися; 8) рахунки про оплату комісійних , посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору ; 9) виписки з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якість та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, переклади документів відповідно до вимог ст. 254 МКУ".

У свою чергу, Декларант на вимогу надіслав лис у якому зазначив, що декларантом додані всі наявні у нього документи, будь-яких інших документів які б підтверджували митну вартість товарів надати не може.

20.03.2023 Львівська митниця прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UА209000/2023/000010/2, у графі 33 якого вказано:

"…За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне:

- у ЦМР гр.4 «місце завантаження», вказано - Вільнюс, тоді як умови поставки-CFR Клайпеда. Від Клайпеди до Вільнюса відстань складає 300 км.

- для підтвердження витрат на транспортування декларантом надано довідку про транспортні витрати. Первинним бухгалтерським документом, що підтверджує вартість послуг, є рахунок. Довідка довільної форми не є бухгалтерським документом.

- довідку про вартість транспортних послуг ПП ОСОБА_1 , однак, відповідно до поданого CMR перевізником за даною партією товарів є ФОП Бойцун. Жодних документів щодо відносин між цими підприємствами не надано;

- транспортування товару здійснювалось, в тому числі, морським транспортом, проте, коносамент до митного оформлення не надавався;

- відповідно до п. 3 контракту, платіж за товар здійснюється шляхом попередньої оплати після відвантаження товару. Платіжне доручення до митного оформлення не надано.

- відповідно до п. 2.2 перевезення вантажів, здійснюється на підставі заявок, які містять істотні умови перевезення. Заявка до митного оформлення не надана;

- до митного оформлення надано специфікацію до інвойсу від 06.03.2023 № 2, (специфікація складена після відвантаження товару), яка місить посилання на інвойс 22HFTD017C-TBR від 29.12.2022, тоді, як до митного оформлення надано інвойс - 22HFTD017C-TBR від 19.12.2022.

Таким чином, у поданих документах виявлено розбіжності, відсутність документів, визначених ч. 2 ст. 53 МКУ (документи на оплату товару, договорів перевезення, специфікація, яка містить усі істотні умови щодо поставки товару). Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана…

…На вимогу декларантом було надано:

- банківські свіфти на суму 43504, 33000, 75000 дол. США, платіж здійснювався відповідно до інвойсу 22HFTD017C-TBR від 19.12.2022; - свіфт від 28.12.22 який не стосується даної партії товару;

- заявка на транспортування;

- лист про помилку в маршрутах транспортування;

- висновок експерта, щодо вартісних характеристик товару;

- видаткові накладні;

- контракт та додатки;

- договір на транспортування.

Надані документи не усувають та не роз`яснюють наявні розбіжності.

Таким чином, митницею встановлено розбіжності в поданих документах, відсутність належних документів, що підтверджують складові митної вартості. У додатково наданих декларантом документах не усунуто та не роз`яснено виявлені розбіжності. Це є, відповідно до ч. 6 ст. 54 МКУ підставою для відмови у митному оформлені за заявленою декларантом митною вартістю.

Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД UA209140/2023/486 від 12.01.2023, 3,001 дол. США за кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось".

Львівська митниця відмовила у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2023/000184.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач з спірним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що суперечить поданим декларантом документам та нормам чинного законодавства, а тому звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Митний кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Частиною 1 ст. 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом подання за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні.

Слід зауважити, що митним законодавством передбачена ціла система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові по справі № 826/17509/16 від 09.02.2021.

Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи, закріплені приписами п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.58 МК України, основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Основний метод, не застосовується в конкретних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до ч. 2 МК України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За правилами ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За змістом ст. 53 МК України законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказане узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Судом встановлено, що при митному оформленні товару позивач надав наявні у нього документи, що визначені ч. 2 ст. 53 МК України, та зазначені судом вище.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також, згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Водночас, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необхідно зазначити, що витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 22.04.2021 у справі № 810/3397/16 та від 18.08.2021 у справі № 821/1050/17.

Суд зазначає, що протоколом обробки від 08.03.2023 № 2359001 відповідачем витребувані додаткові документи, проте жодних зазначень про наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідний протокол не містить.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як встановлено судом, позивач при митному оформленні товару та на вимогу митного органу надав пакет документів, які містили числові показники ціни товару.

Згідно зі ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.

Частиною другою ст. 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2)наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі № 803/776/17, згідно з яким декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Щодо зазначених відповідачем у рішенні про коригування митної вартості від 20.03.2023 № UA209000/2023/000010/2 порушень, суд зважає на таке.

Так, у рішенні про коригування митної вартості митний орган встановив розбіжності у документах щодо витрат на транспортування, а саме митний орган виокремив:

- " у ЦМР гр. 4 "місце завантаження", вказано - Вільнюс, тоді як умови поставки-CFR Клайпеда. Від Клайпеди до Вільнюса відстань складає 300 км";

- "для підтвердження витрат на транспортування декларантом надано довідку про транспортні витрати. Первинним бухгалтерським документом, що підтверджує вартість послуг, є рахунок. Довідка довільної форми не є бухгалтерським документом";

- "довідку про вартість транспортних послуг ПП Потрібна Альона., однак, відповідно до поданого CMR перевізником за даною партією товарів є ФОП Бойцун. Жодних документів щодо відносин між цими підприємствами не надано";

- "транспортування товару здійснювалось, в тому числі, морським транспортом, проте,

коносамент до митного оформлення не надавався";

- "відповідно до п. 2.2 перевезення вантажів, здійснюється на підставі заявок, які містять істотні умови перевезення. Заявка до митного оформлення не надана".

Судом встановлено, що 05.02.2016 між ТОВ "Спецшина Україна" та ФОП ОСОБА_2 (Експедитор) укладений договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом, за умовами якого Експедитор надає послуги з організації перевезення товару, а Замовник приймає та оплачує виконану роботу Експедитора та вантажоперевізника.

Перевезення вантажів здійснюється на підставі заявок, які надаються Експедитору до дня погрузки (п. 2.2 Договору).

Тобто, ФОП ОСОБА_2 є основним експедитором, який здійснює організацію перевезення вантажу за узгодженим маршрутом та для виконання своїх зобов`язань перед ТОВ "Спецшина Україна" та може залучати інших перевізників.

З метою підтвердження заявленого рівня транспортної складової на заявлених комерційних умовах поставки CFR МД № 23UA41U0, до митного контролю позивачем був наданий пакет товаросупровідних документів, а саме:

- договір від 05.02.2016;

- довідка про транспортні витрати від 06.03.2023 № 40-0323, згідно якої витрати на транспортування складають: Graichuno, 34A, Vilnius, Lietuva митний пост "Рава-Руська" перетин кордону України 36000 грн; митний пост "Рава-Руська" - Львівська область, смт.Дубляни 2000 грн;

- лист ПП "Порібна Альона" від 13.03.2023 № 40-0223.

Згідно листа ПП "Потрібна Альона" від 13.03.2023 № 40-0223 Експедитором повідомлено, що в листі "Витрати перевізника" допущен" помилка, а саме невірно вказаний маршрут вказано - Graichuno, 34A, Vilnius, Lietuva. Вважати дійсним Zveju g, Klaipeda, Lietuva, -Львів.

Також, судом встановлено, що зазначена в митній декларації № 23UA41U0 митна вартість імпортованого позивачем товару 1364824,67 грн, окрім вартості товару 36337,86 дол США, включає в себе вартість транспортних та експедиторських послуг по маршруту Zveju g, Klaipeda, Lietuva, - митний пост "Рава-Руська" перетин кордону України - 36000,00 грн.

Таким чином, всі транспортні витрати, які поніс позивач по Договору від 05.02.2016 з ФОП ОСОБА_2 , включені у заявлену митну вартість у відповідності до п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України.

Суд критично оцінює покликання митного органу, як на підставу для коригування митної вартості, те, що позивачем не надано заявку на перевезення, оскільки ст. 53 МК України визначено перелік документів, що подаються на підтвердження заявленої митної вартості, і серед того переліку немає заявок (замовлень) чи будь-яких інших попередніх документів. При цьому згідно з ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Щодо твердження митного органу про те, що "відповідно до п. 3 контракту, платіж за товар здійснюється шляхом попередньої оплати після відвантаження товару. Платіжне доручення до митного оформлення не надано", суд зауважує наступне.

У постанові від 17.04.2018 у справі № 815/329/17 Верховний Суд зазначив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 420/18880/21.

При цьому, в постанові від 11.06.2019 у справі № 813/1755/17 Верховний Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

На підтвердження оплати за товар, що постачається позивачем подано до митного органу платіжні документи SWIFT від 27.12.2022 на суму 75000 дол США, від 28.12.2022 на суму 33000 дол США та від 29.12.2022 на суму 43504 дол США.

Вказані платіжні інструкції містять посилання на інвойс 22HFTD017C-TBR від 19.12.2022.

Суд зауважує, що подані позивачем документи у сукупності підтверджують ціну товару, за якою було визначено його митну вартість.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження митного органу про різницю у даті інвойсу, зазначеного у специфікації та інвойсу, наданого до митного оформлення, оскільки відповідачем не вказано, яким чином даний недолік впливає на ціну товару.

Таким чином, суд, проаналізувавши зміст наданих декларантом документів, дійшов висновку, що такі містять необхідні відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товари.

З урахуванням наведеного, а також відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження позиції митного органу, суд вважає, що позивачем для митного оформлення було надано всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованих товарів, які містили необхідні числові показники митної вартості.

Частиною 2 ст. 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Зазначені висновки випливають, зокрема, з приписів пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, за яким у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст. 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, відображеною у постанові від 18.08.2021 у справі № 160/4944/19 та у постанові від 04.11.2021 у справі №120/2634/19-а.

Як вбачається зі змісту графи 33 рішення про коригування митної вартості №UA209000/2023/000010/2, то за результатами проведеної консультації, митну вартість товару № 1 скориговано та визначено за резервним методом на підставі митної декларації від 12.01.2023 № UA209140/2023/486. Однак, товар у вказаній декларації не є ідентичним товару, що постачався позивачем, зокрема різні характеристики. Крім того, по декларації яка бралась відповідачем товар №1 оформлявся по 6 (резервному) методу (гр.43), що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів, за даним товаром.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15, висловив позицію, згідно з якою у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

У всіх випадках, де посадові особи митниці брали за основу попередньо оформлені митні декларації, партії товарів не були співмірні з тими, що імпортувались нами, умови поставок були різними, однак жодного коригування проведено не було.

Таким чином суд вважає, що позивач надав відповідачу для митного оформлення імпортованих товарів всі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України.

Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товарів та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними доказами не спростував доводи позивача про правильність визначення ним митної вартості за основним методом та не довів наявність у митного органу належних підстав для коригування митної вартості товару.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що оскаржуване рішення митний орган прийняв за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі без обґрунтування причин того, що позивач неправильно визначив митну вартість товарів.

Суд зауважує, що позовні вимоги про скасування картки відмови є похідними від позовних вимог про скасування рішення про коригування митної вартості і є способом захисту одного і того ж порушеного права позивача на розмитнення товару з визначенням митної вартості товару за першим методом.

Картка відмови в прийнятті митних декларацій не має самостійних юридичних підстав прийняття, і прийнята виключно у зв`язку з прийняттям відповідачем рішень про коригування митної вартості.

Як наслідок, підлягає скасуванню і спірна картка відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийнята відповідачем на підставі рішення про коригування митної вартості.

За таких обставин, суд повністю задовольняє позовні вимоги ТОВ "Спецшина Україна".

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці від 20.03.2023 №UA209000/2023/000010/2 про коригування митної вартості товарів.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці № UA209140/2023/000184.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (; 79000, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецшина Україна" (; 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 19, офіс 710) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 5368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна