Справа № 140/1563/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року ЛуцькСправа № 140/1563/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі - в/ч НОМЕР_2 , відповідач 2) про визнання бездіяльності протиправною командирів Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо не звільнення молодшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами, передбаченими абз. 13 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_2 видати наказ про звільнення молодшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами, передбаченими абз. 13 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 видати наказ про виключення молодшого сержанта ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця-оператора 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти.

22.11.2023 позивач звернувся до безпосереднього командира про звільнення з військової служби за пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ), через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме перебування на утримані військовослужбовця трьох неповнолітніх дітей.

На даний час рішення по його рапорту не прийнято та з військової служби його не звільнено. Позивач вважає, що у даному випадку у відповідача наявна протиправна бездіяльність щодо не звільнення його з військової служби за поданим рапортом. Вказує на те, що Законом №2232-ХІІ передбачені чіткі підстави звільнення з військової служби, зокрема через сімейні обставини, за наявності трьох неповнолітніх дітей. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

19.04.2024 ухвалою суду було повернуто без розгляду заяву представника позивача про зміну розміру позовних вимог в даній справі, зокрема в якій вона просила визнати протиправним та скасувати рішення командира Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні позивача.

У відзивах на позовну заяву відповідачі 1 та 2 позовних вимог не визнали. Вказали на те, що поданий позивачем рапорт про звільнення із долученими до нього документами було розглянуто, про що свідчить відповідна резолюція на ньому. ОСОБА_1 цією резолюцією було доведено, що із наявних у нього документів підстави для звільнення його зі служби, визначені пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 №2232-ХІІ відсутні, оскільки фактично на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, оскільки він не є батьком неповнолітньої ОСОБА_2 . Вказують на те, що питання звільнення зі служби та виключення військовослужбовця зі списків військової частини та всіх видів забезпечення є виключними дискреційними повноваженнями командирів частин. З урахуванням наведеного просять у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця-оператора 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти.

22.11.2023 позивач подав рапорт із долученими до нього документами командиру роти, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами, а саме: перебування на утримані військовослужбовця трьох неповнолітніх дітей (а.с.11).

На рапорті позивача без дати стоїть резолюція ТВО ПКБ з ПР мол. с-нт ОСОБА_3 (в рапорті не розбірливо) додані до рапорту документи не дають права на звільнення за ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу.

На даний час інших рішень по рапорту позивача не прийнято.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Закон №2232-ХІІ здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст. 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено та який діє до сьогоднішнього часу.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

Ч. 7 ст. 26 даного Закону визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Ч.ч. 1, 2 ст. 1 вступу Закону України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Відповідно до ст. 6 Статуту вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Як встановлено ст. 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацами 8, 13 ст. 59 даного Статуту визначено зобов`язання командира (начальника), зокрема: знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями.

П. 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі Положення №1153/2008) передбачено, що ним визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби.

Абз. 4 п. 241 Положення №1153/2008 визначено, що накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Як встановлено абз. 1 п. 242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Зважаючи на норми абз. 13 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ та реалізовуючи своє право на звільнення з військової служби позивач відповідно до вимог Положення №1153/2008 22.11.2023 подав відповідний рапорт.

До рапорту були долучені відповідні документи, які підтверджують зазначені у рапорті обставини, а саме: копії паспортів, свідоцтв про народження, посвідчення багатодітної родини, копії свідоцтв про народження дітей, акт обстеження умов проживання тощо.

Предметом спору у цій справі є розгляд і вирішення рапорту позивача від 22.11.2023 про звільнення його з військової служби з підстав вище вказаних.

Суд зазначає, що нормативними актами, які регламентують проходження військової служби та звільнення визначено, що за поданим рапортом військовослужбовця командиром частини, до повноважень якої входить вирішення порушених у ньому питань, повинно бути прийнято відповідне рішення.

Зокрема, за наслідками розгляду питання про звільнення має бути прийнято рішення про відмову у звільнені із зазначенням підстав, що стали підставами для його прийняття, або видано наказ про звільнення.

При цьому, враховуючи вищевказані норми законодавства, слід зазначити, що рапорт про звільнення подається військовослужбовцем до безпосереднього його командира, а рішення про наявність підстав звільнення та відповідний наказ повинен бути прийнято безпосередньо командиром частини в якому особа проходить службу.

Тобто, за наслідками розгляду рапорту про звільнення повинно бути прийнято відповідне рішення уповноваженою на те особою.

Як вбачається із долучених до справи доказів відповідач вважає належним розглядом рапорту наявну на ньому резолюцію ТВО ПКБ з ПР ОСОБА_4 про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби.

Однак, суд вважає, що Військовою частиною НОМЕР_1 всупереч вимогам Закону №2232-ХІІ, Статуту та Положення №1153/2008 рапорт позивача фактично розглянуто не було та рішення за його наслідками уповноваженою особою не прийнято, зважаючи на наступне.

По-перше, як випливає із вищевказаних нормативних актів, рапорт військовослужбовця про звільнення повинен бути розглянутий особою, до повноважень якої входить прийняття рішення про звільнення.

У даному випадку відповідачами належними та допустимими доказами не доведена та обставина, що ОСОБА_3 , резолюція якого стоїть на рапорті ОСОБА_1 є такою особою і до його повноважень входять зазначені обов`язки.

По-друге, як вже зазначав суд, виходячи із змісту нормативних актів, які регламентують спірні правовідносини, рішення про звільнення військовослужбовця приймається командиром військової частини, яким судячи із наявних в справі матеріалів, особа яка розглядала рапорт позивача, такою не є.

Суд зазначає, що враховуючи вищезазначене відповідачем 1 розгляд рапорту позивача від 22.11.2023 не здійснено та рішення не прийнято. Резолюція ОСОБА_4 таким рішенням відповідно до вимог нормативних актів не є.

Позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо не звільнення його зі служби на підставі п.п. г п.п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ та зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 прийняти рішення про його звільнення, зобов`язати командира В/Ч НОМЕР_1 виключити його зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідач розглядаючи рапорт від 22.11.2023 будь-якого рішення щодо наявності підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби на підставі п.п. г п.п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ не прийняв та оцінку долученим до рапорту документів не надавав.

Фактично відповідач 1 у резолюції вказав, що підстав для звільнення не має.

Висновки та додаткові доводи відповідачів у його заявах по суті справи не вказують про вирішення ним порушеного питання, а додатково вказують на те, що він ухилився від розгляду наданих документів, зокрема, перевірки наявності підстав для звільнення позивача з військової служби та прийняття відповідного рішення.

У спірних правовідносинах відповідач як суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Суд вважає, що за обставин цієї справи має місце бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо належного розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі п.п. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу» з прийняттям відповідного рішення за всіма підставами, про які йдеться у рапорті від 22.11.2023.

До вирішення цього питання відповідачем як уповноваженим органом, суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю прийнятих рішень (вчинених дій чи бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Суд не повинен перебирати на себе функції, які належать до виключної компетенції суб`єкта владних повноважень, та надавати оцінку доводам, які не відображенні у відповідному рішенні.

Тому вимоги про зобов`язання прийняти рішення про його звільнення з військової службу під час мобілізації за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років у цьому разі є передчасними.

Оскільки відповідач належним чином не розглянув рапорт від 22.11.2023, то в контексті спірних правовідносин суд може лише зобов`язати останнього повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі п.п. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу та прийняти відповідне рішення.

Суд зазначає, що в силу п. 242 Положення №1153/2008 наслідком прийняття командиром частини наказу про звільнення є виключення військовослужбовця зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 244-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо належного розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 22 листопада 2023 року про звільнення його з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу та прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач 1: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя Р.С. Денисюк