Справа № 580/2376/24
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року справа № 580/2376/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЙРС» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЙРС» (далі - позивач) з позовом до Львівської митниці (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UА209000/2023/100792/2 від 27.12.2023 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UА209230/2023/003234;

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UА209000/2023/100793/2 від 27.12.2023 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UА209230/2023/003233;

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UА209000/2023/100794/2 від 27.12.2023 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UА209230/2023/003235.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у митного органу були відсутні жодні підстави для відмови у митному оформленні товару згідно з поданими позивачем, у відповідності до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, оскільки наданими позивачем документами повністю підтверджується і числове значення митної вартості і відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. З огляду на викладене, позивач зазначає, що застосування резервного методу для визначення вартості є необґрунтованим.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, надавши відзив на позовну заяву, де зазначено, що рішення відповідача є правомірними та прийнятими у відповідності до вимог чинного законодавства. Щодо рішення про коригування митної вартості від 27.12.2023 № UА209000/2023/100792/2 (митна декларація, за якою відмовлено у митному оформленні від 27.12.2023 № 23UА32U5 відповідач зазначає, що виникають сумніви щодо достовірності розподілу транспортних витрат, оскільки з урахуванням вищої вартості пально-мастильних та інших експлуатаційних матеріалів за кордоном, а також наявності платних доріг вартість за 1 км перевезення товару за межами митної території України пропорційно менша, ніж вартість за 1 км перевезення товару на території України. Отже, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально у повному обсязі. На вимогу митного органу декларантом додатково надано Звіт про незалежну оцінку товару № 159 від 05.12.2023, виданий ТОВ «ЮК «Правозахист Україна», такий звіт сформовано лише на аналізі зовнішнього ринку, а також товар на момент складання висновку знаходився за межами митної території України. Документів, які спростовують попередньо зазначені розбіжності не надано. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД 23UA25U1 від 01.11.2023, де вартість такого товару становить 3,02 дол США за кг (даного виду товару). Щодо Рішення про коригування митної вартості від 27.12.2023 № UА209000/2023/100793/2 (митна декларація, за якою відмовлено у митному оформленні від 27.12.2023 № 23UА30U7 відповідач зазначає, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. На вимогу митного органу декларантом додатково надано висновок експертної організації щодо вартості товарів, які оцінюються. Проте не надано жодного додаткового документу який спростовує виявлені розбіжності у наданих документах Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару № 1 слугувала МД UА209230/2023/118775 від 07.11.2023 де вартість такого товару становить 3,01 дол США за кг (даного виду товару). Щодо рішення про коригування митної вартості від 27.12.2023 № UА209000/2023/100794/2 (митна декларація, за якою відмовлено у митному оформленні від 27.12.2023 № 23UА36U1 відповідач зазначає, що відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально у повному обсязі. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. Декларантом додатково надано Звіт про незалежну оцінку товару № 159, виданий ТОВ «ЮК «Правозахист Україна», такий звіт сформовано лише на аналізі зовнішнього ринку, а також товар на момент складання висновку знаходився за межами митної території України. Документів, які спростовують попередньо зазначені розбіжності не надано. Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару № 1 слугувала митна декларація від 30.10.2023 № UА100340/2023/326825, де вартість подібного товару становить 3.01 дол США за кг. Щодо методів визначення митної вартості товарів зазначено, що застосовуючи послідовно методи визначення митної вартості та не зумівши застосувати методи 1-5 посадові особи митниці, відповідно до статті 64 визначили митну вартість на імпортований позивачем товар з використанням резервного методу (метод № 6). Цей метод визначення митної вартості передбачає, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; мінімальної митної вартості; довільної чи фіктивної вартості. Жодна з перелічених семи підстав Львівською митницею не була застосована. Отже, митницею послідовно застосовувались методи визначення митної вартості. Щодо оскарження карток відмови зазначено, що вирішуючи вимоги позивача про визнання протиправним та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийнятих на підставі оскаржуваних рішень, суд повинен виходити з того, що відповідно до ст. 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Отже, картка відмови лише містить інформацію про причини відмови та роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує здійснення митного оформлення, не є за своєю природою рішенням контролюючого органу та не породжує жодних правових наслідків.

Позивачем надано відповідь на відзив від 01.04.2024 вх. № 16465/24, де зазначено, що доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

05.04.2024 вх. № 17452/24 представник позивача подав до суду клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 7000 грн.

15.04.2024 вх. № 18894/24 представник відповідача подала до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, зазначивши, що згідно п. 5.2 Договору про надання послуг з адвокатської діяльності від 29.12.2023 розмір оплати праці виконавця при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються Сторонами в додатках до цього договору, однак таких додатків до заяви не надано. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат (аналогічна позиція висловлена у постанові ВС від 02.07.2019 у справі № 810/795/18). Звернула увагу суду, що така послуга як вивчення документів, проведення попередніх консультацій із замовником є складовою частиною послуги підготовка позовної заяви та штучно виділена для збільшення розміру вартості правової допомоги. Вважає, що заявлена до відшкодування вартість наданої позивачу послуги є значно завищеною та не співмірною зі складністю справи. Написання позовної заяви не вимагало значної юридичної і технічної роботи для такого високого розміру гонорару. Предмет спору у даній категорії справи не є складним, містить один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складеність процесуальних документів не є важкими. У відповіді на відзив Львівської митниці представник позивача виклав ту саму позицію, що і в позовній заяві.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

27.12.2023 позивачем з метою митного оформлення імпорту в Україну товарів до Львівської митниці було подано в електронному вигляді митну декларацію № 23UA30U7 на шини: 315/80R22.5 LANVIGATOR- 219 шт., які перевозилися в окремому контейнері (далі - Товар 1), в якій була вказана митна вартість автомобільних шин за інвойсом - 33 177,00 доларів США. Загальна митна вартість Товару 1, із включенням вартості супутніх послуг становила - 1 377 713,49 грн (п. 45 декларації).

Разом з даною декларацією товариством були надані митному органу копії документів, перелік, яких наведено в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МКУ), а саме:

- Пакувальний лист (Packing list) б/н від 06.10.2023;

- Рахунок-проформа (Proforma invoice) EU5-TYR-LAN-20230917/1 від 05.10.2023;

- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) EU5-TYR-LAN-20230917/B від 06.10.2023;

- Коносамент (Bill of lading) № 62 від 14.10.2023;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) б/н від 19.12.2023;

- Інвойс BV/2023/12/0042 від 18.12.2023;

- Платіжна інструкція № 180 від 13.12.2023;

- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 221/23 від 22.12.2023;

- Прайс-лист виробника товару від 11.09.2023;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 01.07.2020;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 20.04.2022;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 20.06.2022;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 15.03.2023;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № 1 від 01.08.2019;

- Договір (угода, контракт) із третіми особами № 060423 від 06.04.2023;

- Договір про надання послуг митного брокера № 2-2023 від 08.05.2023;

- Договір (контракт) про перевезення № 141123 від 14.11.2023;

- заявка № 1 від 15.12.2023;

- заявка № 1 від 18.12.2023;

- Лист до оплати № 3 від 19.12.2023;

- Специфікація від 06.10.2023;

- Специфікація № 1 від 13.12.2023;

- Копія митної декларації країни відправлення № 00215831 від 06.10.2023.

Також, 27.12.2023 позивачем з метою митного оформлення імпорту в Україну зазначених товарів до Львівської митниці було подано в електронному вигляді митну декларацію № 23UA32U5 на шини: розміром 315/70R22.5 LANVIGATOR- 244 шт, які перевозилися в окремому контейнері (далі - Товар 2), в якій була вказана митна вартість автомобільних шин за інвойсом - 37 365,00 доларів США. Загальна митна вартість Товару 2, із включенням вартості супутніх послуг становила - 1 534 212,35 грн (п. 45 декларації).

Разом з даною декларацією товариством були надані митному органу копії документів, перелік, яких наведено в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МКУ), а саме:

- Пакувальний лист (Packing list) б/н від 06.10.2023;

- Рахунок-проформа (Proforma invoice) EU5-TYR-LAN-20230917/1 від 05.10.2023;

- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) EU5-TYR-LAN-20230917/B від 06.10.2023;

- Коносамент (Bill oflading) № 62 від 14.10.2023;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) б/н від 19.12.2023;

- Інвойс BV/2023/12/0042 від 18.12.2023;

- платіжна інструкція № 180 від 13.12.2023;

- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 222/23 від 22.12.2023;

- Прайс-лист виробника товару від 11.09.2023;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 01.07.2020;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 20.04.2022;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 20.06.2022;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 15.03.2022;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № 1 від 01.08.2019;

- Договір (угода, контракт) із третіми особами № 060423 від 06.04.2023;

- Договір про надання послуг митного брокера № 2-2023 від 08.05.2023;

- Договір (контракт) про перевезення № 141123 від 14.11.2023;

- заявка № 1 від 18.12.2023;

- заявка № 3 від 15.12.2023;

- Лист до оплати № 3 від 19.12.2023;

- Специфікація від 06.10.2023;

- Специфікація 1 від 13.12.2023;

- Копія митної декларації країни відправлення № 00215831 від 06.10.2023.

Також, 27.12.2023 позивачем з метою митного оформлення імпорту в Україну зазначених товарів до Львівської митниці було подано в електронному вигляді митну декларацію № 23UA36U1 на шини: 315/80R22.5 LANVIGATOR - 240 шт, вартістю, які перевозилися в окремому контейнері (далі - Товар 3), в якій була вказана митна вартість автомобільних шин за інвойсом - 30 765,00 доларів США. Загальна митна вартість Товару 3, із включенням вартості супутніх послуг становила - 1 287 580,91 грн (п. 45 декларації).

Разом з даною декларацією позивачем були надані митному органу копії документів, перелік, яких наведено в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МКУ), а саме:

- Пакувальний лист (Packing list) б/н від 06.10.2023;

- Рахунок-проформа (Proforma invoice) EU5-TYR-LAN-20230917/1 від 05.10.2023;

- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) EU5-TYR-LAN-20230917B від 06.10.2023;

- Коносамент (Bill oflading) № 62 від 14.10.2023;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) б/н від 19.12.2023;

- Інвойс BV/2023/12/0042 від 18.12.2023;

- платіжна інструкція № 180 від 13.12.2023;

- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 223/23 від 22.12.2023;

- прайс-лист виробника товару від 11.09.2023;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 01.07.2020;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 20.04.2022;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 20.06.2022;

- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 15.03.2022;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № 1 від 01.08.2019;

- Договір (угода, контракт) із третіми особами № 060423 від 06.04.2023;

- Договір про надання послуг митного брокера № 2-2023 від 08.05.2023;

- Договір (контракт) про перевезення № 141123 від 14.11.2023;

- заявка № 1 від 18.12.2023;

- заявка № 2 від 15.12.2023;

- Лист до оплати № 3 від 19.12.2023;

- Специфікація від 06.10.2023;

- Специфікація 1 від 13.12.2023;

- Копія митної декларації країни відправлення № 00215831 від 06.10.2023.

За результатами перевірки поданих митних декларацій та поданих документів митним органом позивачу були направлені повідомлення № 431618 від 27.12.2023, № 431619 від 27.12.2023 та № 431620 від 27.12.2023 із вимогою про надання додаткових документів (ч. 3 ст. 53 MK України), в яких було зазначено про необхідність надання наступних документів:

1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Натомість, із змісту вказаних повідомлень не вбачалось, які саме документи (із обов`язкового переліку документів, що передбачені ч. 2 ст. 53 МКУ) декларантом не було надані разом із деклараціями № 23UA30U7, № 23UA36U1, № 23UA32U5, та в чому саме є суперечності v поданих документах або в чому полягає обґрунтований сумнів митного органу в правильності визначення митної вартості товару декларантом, та які конкретні документи, що мають бути надані декларантом, надають можливість митному органу пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості та перевірити їх числове значення, а не всі документи, які передбачені статтею 53 MK України. Таким чином, вказані повідомлення мали лише загальний (а не конкретний характер), тобто без конкретизації, які саме суперечності чи невідповідності у поданих декларантом документах були виявлені митним органом, та які документи на усунення вказаних обставин мають бути подані декларантом.

На виконання вказаних повідомлень позивачем по кожній із цих декларацій Товар 1-3 було додатково надано Звіт про незалежну оцінку № 159 від 05.12.2023.

За наслідками розгляду поданих документів по вказаним деклараціям, відповідачем були прийняті наступні рішення:

1. Рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/100793/2 від 27.12.2023, яким було відмовлено у митному оформленні Товару 1 за митною декларацією № 23UA30U7 з оформленням картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/003233 від 27.12.2023.

B обґрунтування вказаного рішення відповідач зазначив, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також були встановлені розбіжності у поданих документах, а тому митна вартість не може бути визнана за заявленою декларантом вартістю, що є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ.

Також, у вказаному рішенні митний орган дійшов до висновку, що для визначення митної вартості товару неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2a (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; не застосовано методи 2в і 2г з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Використано метод 2 ґ (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару 1 за митною декларацією № 23UA30U7 слугувала МД UA209230/2023/118775 від 07.11.2023, де вартість такого товару становить 3.01 дол США за кг (даного виду товару).

2. Рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/100792/2 від 27.12.2023, яким відмовлено у митному оформленні товару 2 за митною декларацією № 23UA32U5 з оформленням картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/003234 від 27.12.2023.

B обґрунтування вказаного рішення відповідач зазначив, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, встановлено, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також були встановлені розбіжності у поданих документах, а тому митна вартість не може бути визнана за заявленою декларантом вартістю, що є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ.

Також, відповідач дійшов до висновку, що для визначення митної вартості товару неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2a (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; не застосовано методи 2в і 2г з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Використано метод 2 ґ (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару 2 слугувала митна декларація 23UA25U1 від 01.11.2023, де вартість такого товару становить 3,02 дол США за кг (даного виду товару).

3. Рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/100794/2 від 27.12.2023, яким було відмовлено у митному оформленні товару 3 за митною декларацією № 23UA36U1 з оформленням картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/003235 від 27.12.2023.

B обґрунтування вказаного рішення відповідач зазначив, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, встановлено, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також були встановлені розбіжності у поданих документах, а тому митна вартість не може бути визнана за заявленою декларантом вартістю, що є підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ.

Також, Відповідач дійшов до висновку, що для визначення митної вартості товару неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2a (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; не застосовано методи 2в і 2г з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Використано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару 3 слугувала митна декларація UA100340/2023/326825 від 30.10.2023, де вартість такого товару становить 3,1 дол США за кг (даного виду товару).

Позивач не погоджуючись з прийнятими рішеннями відповідача звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VІ, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до частини 1 статті 53 МКУ, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 статті 53 МКУ, наведений перелік документів (обов`язкові), які підтверджують митну вартість товарів, якими є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Також, частиною 3 статті 53 МКУ унормовано, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, шо підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, шо була Фактично сплачена або підлягає сплаті за ні товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь- які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина 5 статті 53 МКУ).

Відповідно до частини 1 статті 54 МКУ, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною 2 ст. 54 МКУ визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Отже, із аналізу наведених приписів митного законодавства можна дійти висновку, що заявлення митної вартості здійснюється декларантом самостійно шляхом подання декларації митної вартості та обов`язкових (імперативних), а також у передбачених законом випадках, додаткових (альтернативних) документів, що підтверджують митну вартість товару. При ньому, подання додаткових документів відбувається на письмову вимогу митного органу лише у випадках, якщо обов`язкові документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, мають знаки підроблення або не містять всіх відомостей, шо підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари.

У постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 804/15600/15 суд зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, що може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості е обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відповідно до висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 13.03.2018 у справі № 804/5688/16, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статтей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Разом з цим в силу частини п`ятої ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Суд зазначає, що надані позивачем документи, перелік яких наведений в частині 2 та 3 ст. 53 МКУ, в достатній (розумній) мірі підтверджували вартісні та кількісні показники митної вартості Товару 1-3, вказаних товариством у митних деклараціях № 23UA32U5, № 23UA30U7 та № 23UA36U1. Вказані документи, не містили розбіжностей, які б мали вплив на правильність визначення митної вартості за основним методом, не містили ознаки підробки та містили всі необхідні відомості, що підтверджують числові та кількісні значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що дозоляла визначити митну вартість за основним методом.

В оскаржуваних рішеннях відповідач вказує на невідповідність поданих документів та відсутність належних відомостей, які обгрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

З приводу цього, суд зазначає, що міжнародна поставка товару здійснювалась відповідно до міжнародного контракту № 1 від 01.08.2019 (із змінами та доповненнями) та комерційного інвойсу № EU5-TYR-LAN-20230917В від 06.10.2023 із порту м. Qingdao CHINA до м. Гданськ (Польща) на умовах CFR (Гданськ, Польща) із подальшим транспортуванням в Україну.

Весь шлях перевезення Товару за вказаним комерційним інвойсом підтверджується поданими позивачем при декларуванні договірними, транспортними та іншими товаросупровідними і розрахунковими документами, які у своїй сукупності повністю підтверджують весь маршрут переміщення задекларованого товару, в тому числі в частині перевірки його кількісних та вартісних складників митної вартості товару за основним методом.

Щодо доводів відповідача у спірних рішеннях щодо ненадання до митного оформлення сертифікату походження товару та замовлення, на підставі якого було складено проформу-інвойс, суд зазначає наступне.

Ha спростування таких доводів суд зазначає, що сертифікат походження товару (п. 5.5. зовнішньоекономічного контракту) та замовлення покупця на підставі якого складається проформа-інвойс (п. 2.2. зовнішньоекономічного контракту), не є документами, що підтверджують числові показники митної вартості товару, та не входять до переліку документів, подання яких митному органу є обов`язковим відповідно до приписів ч. 2 статті 53 MK України, або додатковими, подання яких передбачено частиною 3 статті 53 МКУ.

Водночас, митному органу забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина 5 статті 53 МКУ).

Таким чином, подання вказаних документів декларантом митному органу для підтвердження митної вартості не передбачено митним законодавством.

Водночас, відповідачем в оспорюваних рішеннях також не наведено обґрунтувань, які саме невідповідності, розбіжності або суперечності у поданих позивачем документах із обов`язкового переліку (ч. 2 ст. 53 MK України) мають підтвердити вказані документи, в частині перевірки кількісних та вартісних складників заявленої митної вартості товару та заявлений позивачем розрахунку митної вартості, та які нормативно-правові підстави або інша об`єктивна необхідність («розумний сумнів») обумовлюють подання таких документів декларантом.

Як вже зазначалось, положеннями ч. 3 статті 53 MK України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, визначені цією частиною.

Відповідач, відповідно до положень ч. 3 ст. 53 MK України вказані документи, з обґрунтуванням необхідності їх подання для підтвердження кількісної або вартісної складових митної вартості товару, не витребовував, та необхідність їх подання не обґрунтовував.

Вказане свідчить, що подібне посилання відповідача в оскаржуваних рішеннях на неподання вказаних документів, як на наявність невідповідності та суперечності у поданих декларантом документах, а відтак і як на підставу відмови у визначенні заявленої декларантом митної вартості товару за основним методом є безпідставним та нормативно необґрунтованим.

Щодо доводів митного органу в рішенні про коригування митної вартості № UA209000/2023/100793/2 від 27.12.2023 за митною декларацією № 23UA30U7 про відсутність в рахунку-фактурі (інвойсі) від 18.12.2023 № BV/2023/12/0042 про надання транспортно-експедиційних послуг витрат на страхування товару під час перевезення товару до кордону України автомобільним транспортом, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 49 MK України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Також ч. 10 статті 58 MK України унормовано, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Положеннями п. 2.4. міжнародного контракту передбачено, що остаточна номенклатура, кількість та сума кожної партії товару вказується в Комерційному інвойсі після фактичного завантаження в морський контейнер. Комерційний інвойс, крім вартості Товару може включати вартість доставки Товару Покупцю та страхування його вартості.

Водночас, із поданих митному органу документів вбачається, що під час перевезення товару морським транспортом за комерційним інвойсом № EU5-TYR-LAN-20230917B від 06.10.2023 із порту м. Qingdao CHINA до м. Гданськ (Польща) на умовах CFR (Гданськ, Польща) вказаний товар не страхувався, а отже вартість страхування на перевезення морським транспортом, не включалась до загальної вартості Товару за вказаним комерційним інвойсом, що безпосередньо вбачається із комерційного інвойсу.

Умови поставки за комерційним інвойсом № EU5-TYR-LAN-20230917 від 06.10.2023 CFR (Гданськ, Польща) за правилами тлумачення комерційних термінів Інкотермс 2010 стосувалися виключно поставки Товару морським видом транспорту до порту призначення (м. Гданськ, Польща) та розповсюджують свою дію при його перевезенні автомобільним транспортом до кордону України та надання інших супутніх послуг.

Під час надання виконавцями послуг щодо розвантаження та транспортування Товару із порту призначення - м. Гданськ (Польща) до кордону України страхування товару не здійснювалось, і такі витрати не включались ані до ціни товару, ані до складників митної вартості товару, і таке страхування товару не було обов`язковим для здійснення вказаних послуг із перевезення, а тому доводи митного органу про ненадання доказів понесення таких витрат з урахуванням базису поставки (CFR) в рахунках на перевезення товару автомобільним транспортом є безпідставними, оскільки відсутній сам факт здійснення таких супутніх витрат (страхування), а умови вказаного базису поставки стосуються лише перевезення морським транспортом.

Щодо доводів в спірних рішеннях щодо непропорційності формування транспортних витрат в рахунку 28.12.2023 № 28/12/02 про надані послуги із перевезення вантажу автомобільним транспортом щодо вартості перевезень до перетину кордону України та після його перетину відносно всього кілометражу транспортування товару, всупереч п. 49, 51 Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затвердженими наказом Міністерства транспортуУкраїнивід 05.02.2001 № 65, суд зазначає, що правовий господарський порядок в Україні формується на основі оптимального поєднання ринкового саморегулювання економічних відносин суб`єктів господарювання та державного регулювання макроекономічних процесів (ст. 5 ГК України).

Приписами статті 190 ГК України унормовано, що вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання. Також, відповідно до положень ст. 11 ЗУ «Про ціни та ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін. Відповідно до приписів ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Вказане свідчить, що встановлення цін у господарських правовідносин відбувається на основі вільної самостійності їх учасників, що надає можливість суб`єкту підприємництва самостійно встановлювати та обраховувати вартість товарів або послуг, окрім випадків державного регулювання цін на певні товари/послуги, у встановленому законодавством порядку та випадках.

Відносини із вартості перевезення вантажу автомобільним транспортом як за межами України так і на території України не є предметом державного цінового регулювання.

При цьому, посилання відповідача на необхідність застосування виконавцями послуг із перевезення при встановленні вартості перевезень методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 № 65, є помилковим, оскільки вказаний наказ має лише рекомендаційний, а не обов`язковий характер, та може застосовуватися перевізниками для цілей планування, ведення обліку і калькулювання собівартості перевезень вантажів і пасажирів, робіт і послуг для забезпечення ведення бухгалтерського обліку. При цьому собівартість перевезень (робіт, послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо пов`язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення.

Посилання відповідача на положення п. 49 (витрати по пальному) та 51 (амортизаційні витрати) вказаних методичних рекомендацій є також безпідставними, оскільки вказані витрати є лише деякими із складових частин витрат, які можуть включатися до собівартості перевезення (в розумінні бухгалтерського обліку), але не є вартістю (ціною) перевезення, в розумінні вартості наданої послуги за контрактом (договором), яка може бути відмінною від собівартості перевезення, та може включати в себе не тільки собівартість перевезення, а й інші додаткові складники (прибуток, торгівельна націнка, податки тощо), а тому вказані обставини ніяким чином не підтверджують невірність формування надавачами таких послуг вартості такого перевезення, або необґрунтованості покладення позивачем вказаних витрат в складову частину вартості задекларованого товару.

Позивач жодним чином не впливає та не контролює правильності формування собівартості товару/послуг та ведення бухгалтерського обліку своїми контрагентами, а також не впливає на внутрішні організаційно-розпорядчі процедури господарської діяльності своїх контрагентів, в тому числі щодо порядку формування ними структури ціни товару та/послуг та їх вартості. Такі повноваження впливати на встановлення договірних цін та тарифів із перевезення відсутні і у відповідача.

Водночас, положеннями ч. 2 статті 53 МКУкраїни передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Як зазначено вище, позивачем при декларуванні товару митному органу були надані рахунки № 221/23 від 22.12.2023, № 222/23 від 22.12.2023 та № 222/23 від 22.12.2023, видані виконавцем ФОП ОСОБА_1 на виконання послуг із міжнародних транспортних послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом по маршруту м. Гданськ (Польща) - м. Шегині (Україна) та із м. Шегині (Україна) до м. Львів (Україна), в яких зазначено номери транспортних засобів які здійснювали перевезення та номери контейнерів, що перевозилися, а також вартість перевезення. Також декларантом митному органу були надані договір із вказаним перевізником заявки на здійснення перевезення та, автотранспортні накладні. Вказані документи підтверджують як вартість перевезення оцінюваного товару вантажним автомобільним транспортом так і зміст наданої послуги, дійсність договірних відносин із вказаним перевізником, що є підставою для включення таких витрат до складників митної вартості товару, а тому доводи митного органу в цій частині оскаржуваних рішень є також безпідставними та нормативно не обґрунтованими.

Крім цього, принципове значення та метою митного контролю, в даному випадку є перевірка митним органом правильності визначення декларантом саме числового значення митної вартості товару, що декларується в межах переліку документів, визначених ч. 2 та 3 ст. 53 MK України, а не здійснювати перевірку та надавати власний юридичний аналіз змісту господарських операцій декларанта та його контрагентів, оскільки такий контроль обмежується лише перевіркою правильності визначення числового значення митної вартості товару.

Щодо доводів відповідача в рішенні № UA209000/2023/100792/2 від 27.12.2023 та № UA209000/2023/100794/2 від 27.12.2023 p. про відсутність в експортній деклараціі країни відправлення № 00215831 відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару, суд зазначає, що міжнародна декларація не є документом, який підтверджує митну вартість товару (ч. 2 ст. 53 MK України).

Водночас, надана відповідачу міжнародна декларація країни експортера № 00215831 має форму електронного документа та містить усі необхідні ідентифікатори створення цього електронного документу країною відправлення (зокрема штрих-кодовий ідентифікатор та QR код), що в свою чергу надає митному органу, відповідно до приписів п. 5 ч. 5 ст. 54 МКУ перевірити її автентичність, а в разі наявності відповідних сумнівів, звернутися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості, а не покладати на декларанта не передбачені законодавством обов`язки щодо підтвердження виконання уповноваженими установами інших країн встановлених ними процедур.

В цій частині висновок відповідача також не містить правових обґрунтувань, які б підтверджували необхідність подання вказаного документа (створеного в електронній формі) із наявністю у такому документі відмітки (печатки) митних органів країни відправлення, та в чому саме полягають розбіжності або невідповідності вказаного документа для підтвердження митної вартості задекларованого товару.

Крім цього, вказана міжнародна декларація не є тим документом, який підтверджує митну вартість товару (ч. 2 ст. 53 MK України), та надається митному органу лише в разі наявності розбіжностей у документах поданих декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ, з обґрунтуванням необхідності подання такого документа та які сумніви/розбіжності він має усувати в частині підтвердження числових значень митної вартості товару. Водночас, які саме наявні розбіжності числового значення заявленої митної вартості має підтверджувати вказаний документ митним органом не наведені.

Отже, такі доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів відповідача в рішенні № UA209000/2023/100792/2 від 27.12.2023 щодо подання прайс-листа з обмеженим терміном дії, та формуванням його даних на умовах вартості FOB QlNGDAO, що не може слугувати підтвердженням ціни товару, суд зазначає, що вказаний документ (прайс-лист) не є документом, який підтверджує митну вартість товару (ч. 2 статті 53 MK України).

Також, прас-лист не є транспортним, товаро-супровідним чи розрахунковим документом та не визначає базиси (умови) поставки, або інші умови поставки, а лише наявну у продавця номенклатуру, асортимент та орієнтовну ціну товару, яка пропонується ним для вільного продажу на ринку на певну дату або в певний період. Водночас, умови поставки, вартість товару та його складники, а також інші необхідні характеристики товару, що поставляється за конкретною поставкою та конкретно визначеному покупцю визначається положеннями міжнародного контракту, складеними на його виконання проформами-інвойсами, комерційним інвойсом, а також іншими товаросупровідними та розрахунковими документами, які підтверджують складові числової, кількісної та вартісної характеристики товару, та які (документи) були надані митному органу в достатньому обсязі при декларуванні вищевказаного товару.

Так, як умовами міжнародного контракту № 1 від 01.08.2019 (із змінами та доповненнями) було визначено, що попередня вартість товару, його кількість та асортимент визначається в проформах-інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту, а остаточна вартість та асортимент товару, який постачається покупцю в тому числі і базис постачання визначається у комерційному інвойсі.

Вказані документи були надані позивачем митному органу при декларуванні товару та містили відомості про номенклатуру. Асортимент, кількість та вартість товару, що постачається, а також умови (базис) поставки (п. 2.1 п. 2.4. контракту, в редакції додаткової угоди від 15.03.2023).

Крім того, як вбачається із прас-листа від 11.09.2023 його актуальність чинна до 11.10.2023, в той час, коли Комерційний інвойс № EU5-TYR-LAN-20230917B від 06.10.2023, тобто в період чинності вказаного прайс-листа.

При цьому, співставляючи дані у наданих документах (проформі-інвойсу, комерційного інвойсу та прайс-листа) щодо кількості, асортименту, номенклатури та вартості одиниці товару, вбачається, що вищевказані дані повністю збігаються та корелюються між собою, та дозволяють впевнитись у достовірності числових та кількісних даних стосовно задекларованого товару, а відповідні доводи відповідача щодо наявності розбіжностей, які унеможливлюють впевнитися у достовірності числових даних у даних документах є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо доводів відповідача в рішеннях № UA209000/2023/100792/2 від 27.12.2023 та № UA209000/2023/100794/2 від 27.12.2023 щодо надання специфікації, яка підписана тільки покупцем, суд зазначає, що позивачем при декларуванні митному органу була надана специфікація від 06.10.2023 на товар, який постачається за комерційним інвойсом № EU5-TYR-LAN-20230917B від 06.10.2023 та контрактом № 1 від 08.01.2019, яка складена продавцем вказаного товару, станом на день складення Комерційного інвойсу.

Зокрема, вказана специфікація містить підпис та печатку продавця товару, найменування сторін, номенклатуру та асортимент товару, номер інвойсу та контракту, за якими вона складена. Вказана специфікація складена у відповідності до положень п. 5.5. контракту № 1 від 01.08.2019, а тому відповідні посилання відповідача на відсутність підпису продавця на специфікації до товару, а отже порушень умов контракту є помилковими.

B свою чергу, специфікація № 1 від 13.12.2023, яка була надана відповідачу за підписом позивача та на яку посилається митний орган) є лише дублюючим документом до комерційного інвойсу, складеним внаслідок розподілу товару по контейнерам в порту розвантаження для подальшого транспортування автомобільним транспортом, та не є специфікацією, в розумінні положень п. 5.5. контракту № 1 від 01.08.2019.

Крім цього, відповідачем не обґрунтовується в чому саме наданий документ (специфікація № 1 від 13.12.2023) містить розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Також, відповідач не зазначає, в чому саме полягають розбіжності між поданими декларантом документами (ч. 2 ст. 53 МКУ) та зазначеною специфікацією, та який чином це в даному конкретному випадку це впливає на визначення складових митної вартості товару. Відповідач не наводить нормативних обґрунтувань чому саме вказана дублююча специфікація, має містити підписи обох сторін договору, або тільки продавця, та не може бути завірена та підписана одноособово покупцем, а тому відповідні доводи відповідача в цій частині рішення є також необгрунтованими та безпідставними.

Щодо доводів відповідача в рішенні № UA209000/2023/100792/2 від 27.12.2023 та № UA209000/2023/100794/2 від 27.12.2023 щодо невиконання умов контрактув частині оплати товар за проформою інвойсом, суд зазначає наступне.

Відповідач зазначає, що у проформі EU5-TYR-LAN-20230917/1 від 05.10.2023 загальна вартість товару становить 172 196,00 дол США, умови оплати вказано: 100% передоплата, проте до митного оформлення надано платіжне доручення № 180 від 13.12.2023 на суму 71 307,00 дол. США, тобто умову контракту про оплату не дотримано. Декларантом надано Лист про платежі № 3 від 19.12.2023 проте, відсутні бухгалтерські документи для перевірки числових даних щодо умов оплати. Таким чином не можливо впевнитися у достовірності числових даних.

Щодо таких доводів суд зазначає, що вказана міжнародна поставка товару здійснювалась відповідно до міжнародного контракту № 1 від 01.08.2019 (із змінами та доповненнями) та комерційного інвойсу № EU5-TYR-LAN-20230917 від 06.10.2023.

Положеннями п. 2.1. та 2.4 контракту № 1 від 01.08.2019 (в редакції додаткової угоди від 15.03.2023 до Контракту) визначено, що попередня ціна, кількість та сума товару зазначається у проформі-інвойсі. Остаточна номенклатура, кількість та сума кожної партії товару вказується в Комерційному інвойсі після фактичного завантаження в морський контейнер. Комерційний інвойс, крім вартості товару може включати вартість доставки Товару Покупцю та страхування його вартості.

Отже, основним та визначальним товаросупровідним документом, який підтверджує поставку конкретної партії товару є Комерційний інвойс, а в даному випадку: комерційний інвойс № EU5-TYR-LAN-20230917B від 06.10.2023, на загальну вартість 101 307,00 доларів США, який в даному випадку передбачав поставку частини (певного траншу) від усього запланованого обсягу товару визначеного за попередньою проформою-інвойсом № EU5-TYR-LAN-20230917/1 від 05.10.2023 на загальну вартість 172 196,00 доларів США, а тому оплаті за даною поставкою підлягала та частина товару, яка була фактично відвантажена покупцю згідно вказаного комерційного інвойсу, на загальну суму 101 307,00 доларів США, а не вся вартість та асортимент товару, що були зазначені в попередній проформі інвойсі, як то помилково вважає відповідач, а відтак доводи відповідача щодо необхідності надання доказів повної оплати вартості проформи-інвойсу 172 196,00 доларів США є помилковими та безпідставними.

Також, положеннями п. 4.2. контракту № 1 від 01.08.2019 (в редакції додаткової угоди від 20.06.2023 до Контракту) сторонами були передбачені умови 100% передоплати кожної партії товару за комерційним інвойсом, а не 30 % та 70 % як то помилково зазначає відповідач.

Водночас, при декларуванні товару позивачем митному органу були надані документи, які підтверджували повну 100% оплату вартості товару, за комерційним інвойсом № EU5-TYR-LAN-20230917B від 06.10.2023, що підтверджується платіжною інструкцією № 180 від 13.12.2023 на суму 71 307,00 дол США. Також, відповідні письмові пояснення щодо змісту вказаних платежів та розрахунків із постачальником (в т.ч. зарахування наявної переплати в рахунок оплати товару) були надані декларантом митному органу при декларуванні листом № 3 від 19.02.2023, що свідчать про проведення повного фактичного розрахунку за фактично поставлений товар та виконання умов контракту.

Відповідно до частин 5-7 статті 58 MK України визначено, що ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо).

Наведене свідчить, що господарські відносини між контрагентами є різноманітними та багатогранними, в тому числі щодо питання оплати вартості товару, який поставляється на умовах міжнародного контракту. Така оплата за поставляємий товар може здійснюватись як прямо (шляхом безпосереднього перерахування коштів за вказаний товар) так і опосередковано (в тому числі, шляхом зарахування повністю або частково боргу продавця), що в даному випадку і було зроблено декларантом. Водночас, умовами вказаного міжнародного контракту та комерційного інвойсу сторонами була зазначено 100% передоплата вартості товару. A тому відвантаження товару продавцем та отримання покупцем товару в порту призначення разом із усіма товаро-супровідними документами на вантаж свідчить про повну оплату вартості Товару, та виконання договірних умов в цій частині.

Суд зазначає, що у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо відомостей у поданих декларантом документах, в частині підтвердження заявлених числових складників митної вартості, митний орган може витребувати додаткові документи (ч. 3 ст. 53 МКУ), обґрунтувавши в чому саме полягає такий сумнів, та які саме конкретні документи мають бути надані на усунення такого сумніву, а не всі, які передбачені ч. 3 ст. 53 МКУ. Натомість повідомлення, із зазначенням про те, що обставина щодо проведення розрахунку за отриманий товар є предметом обґрунтованого сумніву митного органу, та вимоги надати відповідні документи на підтвердження таких обставин, митний орган не здійснював.

Враховуючи викладене висновки відповідача в цій частині щодо наявності суперечностей в поданих документах декларантом та неможливості перевірки дотримання декларантом умов щодо розрахунку за товар, а відтак неможливості підтвердження кількісних та вартісних складників митної вартості товару є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів відповідача в рішенні № UA209000/2023/100794/2 від 27.12.2023 за митною декларацією № 23UA36U1 про ненадання договору від 06.04.2023 № 060423 із компанією Blue Vinta Services, суд зазначає, що вказані доводи є безпідставними, оскільки при декларуванні товару за декларацією № 23UA36U1 митному органу був наданий договір № 060423 від 06.04.2023, укладений між позивачем та компанією Blue Vinta Services про надання послуг з перевезення, а також рахунок BV/2023/12/0042 18.12.2023 та заявка (Order) № 1 від 18.12.2023 про перелік та вартість наданих послуг вказаним виконавцем. Подання вказаного договору підтверджується та зазначено в декларації (графа 44), а також в картці відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/003235 та рішенні про коригування митної вартості № UA209000/2023/100794/2 від 27.12.2023 (графа 18). Натомість зміст такого документа як і факт його подання при декларуванні товару, митним органом проігноровані, що також свідчить про безпідставність доводів рішень відповідача в цій частині.

Вищезазначене в цілому свідчить, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач подав митному органу документи, що необхідні для визначення митної вартості за основним методом та її підтверджують. У наданих декларантом документах відсутні розбіжності та неузгодженості. При цьому, співставляючи дані у наданих документах щодо кількості, асортименту, номенклатури та вартості одиниці товару, вбачається, що вищевказані дані повністю збігаються та корелюються між собою, та дозволяють впевнитись у достовірності числових та кількісних даних стосовно задекларованого товару, а відповідні доводи відповідача щодо наявності розбіжностей, які унеможливлюють впевнитися у достовірності числових даних у даних документах є необґрунтованими та безпідставними, а наведені митним органом в рішеннях обставини не впливають на визначення кількісної та вартісних складників митної вартості товару за основним методом, а тому сумніви відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях та об`єктивно не обґрунтовані та належним чином не підтверджені, та спростовуються наявними документами та фактичними обставинами.

Наведені відповідачем в рішеннях обставини не впливають на визначення кількісної та вартісних складників митної вартості товару за основним методом, а тому сумніви відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях та об`єктивно не обґрунтовані та належним чином не підтверджені, та спростовуються наявними документами та фактичними обставинами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача не містять конкретних обставин, які б вказували на наявність розбіжностей в поданих позивачем документах та не вказують на те, яким чином це вплинуло на можливість визначення митної вартості товару на підставі поданих декларантом у відповідності до ч. 2 ст. 53 МКУ документів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Щодо визначення митної вартості не за основним методом, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Аналіз вищевикладених норм права та фактичних обставин свідчить про те, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про визначення митної вартості товару, оскільки всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей про митну вартість товару та не було дотримано послідовності застосування кожного наступного методу при обґрунтованості неможливості застосування кожного з попередніх методів визначення митної вартості задекларованого позивачем товару.

Відповідно до висновків Верховного Суду наявність в базі даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору (постанови Верховного Суду від 04.09.2018 по справі № 814/2659/16, від 21.08.2018 по справі № 804/7845/17, від 07.12.2018 по справі № 809/4367/15).

Також, як зазначив Верховний Суд в постанові від 20 червня 2023 року справа № 1.380.2019.006247 адміністративне провадження № К/9901/7199/21 оцінюючи рішення про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, суди повинні враховувати, що письмове рішення митниці про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Також, митний орган має надати докази, які б підтверджували обставини того, що митний орган застосовував чи намагався застосувати інші методи визначення митної вартості товару, які передують резервному, відповідачем не надано обґрунтувань неможливості застосування таких методів.

Водночас, при коригуванні заявленої позивачем митної вартості відповідачем, з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості за митними деклараціями № 23UA32U5, № 23UA30U7 та № 23UA36U1, було застосовано резервний метод 2ґ (п. 2 ч. 1 ст. 57, ст. 64 МКУ). Джерелом такої інформації для коригування митної вартості за вказаними деклараціями слугувала МД 23UA25U1 від 01.11.2023, де вартість такого товару становить 3,02 дол США за кг (даного виду товару), МД UA209230/2023/118775 від 07.11.2023, де вартість такого товару становить 3,01 дол США за кг (даного виду товару) та МД № UA100340/2023/326825 від 30.10.2023, де вартість подібного товару становить 3,01 дол США за кг.

Натомість, посилання на вказані декларації є недостатнім для здійснення коригування за вказаним методом, оскільки не надає можливості дослідити всі істотні умови такої міжнародної операції (умови поставки, логістика, наявність супутніх витрат, які увійшли до складу товару, характер взаємовідносин сторін, вартість за одиницю такого товару згідно інвойсу тощо). При цьому важливим в даному випадку є порівняння саме умов інвойсів тотожних операцій, проформ, специфікацій, рахунків тощо, які відображують вартість за одиницю аналогічного товару або вартості супутніх послуг і їх характеристику.

Також Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанова від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19, постанова від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17). У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати іншої митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару слід наводити пояснення щодо зроблених коригувань, та зробити порівняльний аналіз, чи з точно такими ж характеристиками товар ввозився на митну територію України за митною декларацією, що наведена представниками митниці. Кожна зовнішньоекономічна операція містить свої унікальні умови, сторони вправі впроваджувати систему знижок та дисконтів, що надає право ввозити товар на митну територію України за нижчою вартістю.

Вказаних обґрунтувань рішення відповідача не містять, і навпаки, прийняте ним рішення про коригування митної вартості товарів не містить ні даних про наявну у відповідача інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів, ні вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, за умови яких митна вартість може бути визнана відповідачем, ні фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до ч. 6 та ч. 7 ст. 54 МКУ митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Верховний Суд у подібних справах неодноразово приходив до висновків, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При ньому в розумінні вишенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Якщо надані декларантом документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом, то прийняте митним органом рішення про коригування митної вартості товарі є протиправним та підлягає скасуванню.

Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість своїх сумнівів, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Як вже зазначалося, позивачем були надані всі документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, дані в яких повністю підтверджують і числове значення митної вартості товарів і відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, на підставі яких митну вартість товарів цілком можна було визначити за метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до положень ст. 58 МКУ, а рішення відповідача не містять достатніх обґрунтувань щодо конкретних обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також необхідність перевірки спірних відомостей.

Відповідно до поданих документів задекларована позивачем вартість товару відповідала даним щодо дати операції, її розміру та вартості, виду товару наданим до митної декларації та доданим до матеріалів справи інвойсом, платіжними дорученнями про перерахування коштів. Достовірність вказаних документів обґрунтованих відповідачем не спростована, а тому рішення відповідача про відмову в митному оформленні є протиправними та підлягають скасуванню.

Також, Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанова від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19, постанова від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17). У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати іншої митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару слід наводити пояснення щодо зроблених коригувань, та зробити порівняльний аналіз, чи з точно такими ж характеристиками товар ввозився на митну територію України за митною декларацією, що наведена представниками митниці. Кожна зовнішньоекономічна операція містить свої унікальні умови, сторони вправі впроваджувати систему знижок та дисконтів, що надає право ввозити товар на митну територію України за нижчою вартістю.

На підставі вищевикладених обставин суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UА209000/2023/100792/2 від 27.12.2023, № UА209000/2023/100793/2 від 27.12.2023 та № UА209000/2023/100794/2 від 27.12.2023, а також картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА209230/2023/003234, № UА209230/2023/003233 та № UА209230/2023/003235.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Представник позивача звернувся до суду із клопотанням про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 7000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 132 КАС України такі витрати належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ст. 134 КАС України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 6-7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав суду договір про надання послуг з адвокатської діяльності від 29.12.2023 № 13, Акт прийняття-передачі наданих послуг з правової допомоги від 29.02.2024, попередній кошторис.

Водночас, суду не надано жодних доказів оплати за професійну правничу допомогу.

Суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними, а їх розмір обґрунтованим.

Оскільки позивач у сукупності не надав належних та допустимих доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, відсутні підстави для їх стягнення на користь позивача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат в частині стягнення судового збору, суд враховує наступне.

Згідно з ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 14 534,40 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UА209000/2023/100792/2 від 27.12.2023 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UА209230/2023/003234.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UА209000/2023/100793/2 від 27.12.2023 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UА209230/2023/003233.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UА209000/2023/100794/2 від 27.12.2023 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UА209230/2023/003235.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (вул. Тадеуша Костюшка 1, м. Львів, 79000, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тайрс» (вул. Смілянська 127/11, м. Черкаси, 18007, ) сплачений судовий збір в сумі 14 534 (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять чотири) гривні 40 копійок.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Повний текст рішення складено та підписано, з урахуванням перебування головуючого судді у щорічній основній відпустці у період з 13.05.2024 до 31.05.2024, у перший робочий день після виходу з відпустки - 03.06.2024.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 КАС України.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ