Справа № 420/28141/23
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому (з урахуванням уточнень від 27.10.2023) просить:

- визнати протиправною діяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України на підставі пп. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 02.09.2023 р. про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі пп. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме: у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років згідно із Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу». Разом із рапортом позивачем подавалися усі необхідні документи в засвідчених копіях. Однак в задоволенні рапорту на звільнення командуванням військової частини НОМЕР_1 було відмовлено.

Ухвалою від 23.10.2023 року позов залишено без руху та роз`яснено позивачу, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом зазначення адреси місцезнаходження відповідача.

Ухвалою від 06.11.2023 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не подав.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

07.09.2023 за вхідним №4891/1/34 було зареєстровано поданий позивачем рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. До рапорту були подані завірені копії документів.

На зазначений рапорт позивача військова частина НОМЕР_1 надала лист-відповідь від 02.10.2023 року № (1/25)/1724 про відмову у задоволенні вимог поданого рапорту, зазначивши що до рапорту на звільнення додано документи, з яких не вбачається підстав для звільнення за зазначеними підставами, в тому числі додано документи про наявність у дітей батька, щодо утримання яким своїх дітей відсутня будь-яка заборгованість, в тому числі зі сплати аліментів в примусовому порядку.

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі за текстом - Закон №2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232-ХІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ).

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час розгляду справи судом.

Підстави звільнення з військової служби встановлені статтею 26 Закону №2232-ХІІ, підпунктом г) пункту 2 частини 4 якої встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Виходячи з вищезазначених положень підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, підставою для звільнення з військової служби під час воєнного стану є, зокрема, перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

07.09.2023 позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі положень підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, зокрема у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Отже, предметом доказування в цій справі є доведеність факту перебування на утриманні позивача трьох і більше дітей віком до 18 років та, як наслідок, наявність підстав для звільнення з військової служби під час воєнного стану.

Як встановлено судом, станом на день звернення до суду позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_2 , актовий запис №4, видане Виконкомом Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області 16.09.2021р.

Дружина позивача має дітей від попереднього шлюбу:

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , що підтверджує свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 , що підтверджує свідоцтво про народження, Серія НОМЕР_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , що підтверджує свідоцтво про народження, Серія НОМЕР_5 .

Довідкою про склад сім`ї від 27.03.2023 р. підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - без реєстрації; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - без реєстрації; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - без реєстрації; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - без реєстрації.

ОСОБА_7 , відповідно до власного волевиявлення, підставі прийнятого ним рішення, заявою про відмову від батьківських прав від 30.05.2022 року підтверджує, що відмовляється від батьківських прав на малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Дана заява посвідчена нотаріально 30.05.2022 року приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Котик Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 358.

Крім того, заявою від 28.09.2023 року ОСОБА_7 повідомив про відсутність у нього можливості виконувати батьківські обов`язки щодо сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та дав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Дана заява також посвідчена нотаріально 28.09.2023 року приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Тисячною І.К., зареєстровано в реєстрі за № 1034.

Довідкою від 30.03.2023 року № 21.14-14119 повідомляється, що в Овідіопольському відділі державної виконавчої службі в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на примусовому виконанні відсутній виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 .

Разом з тим, доводи позивача як підставу для звільнення про те, що на його утриманні перебувають неповнолітні діти його дружини, суд відхиляє з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 11 Закону України від 26.04.2001 №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-ІІІ) встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 188 СК України передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Частинами 3, 4 ст.155 СК України передбачено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частин 1-4 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття (ч.2 ст.164 СК).

Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч.3 ст.164 СК).

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч.4 ст.164 СК).

Зі змісту наведених норм Сімейного кодексу України (ст.164 СК) випливає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав лише у судовому порядку в передбачених частиною 1 ст.164 СК України випадках. А відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ч.3 ст.155 СК).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.166 СК України, яка визначає правові наслідки позбавлення батьківських прав, встановлює, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що обов`язок утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , покладений законом на їх батьків, у тому числі на батька - ОСОБА_7 , і останній не може відмовитися від своїх дітей, та навіть за умови позбавлення його ( ОСОБА_7 ) батьківських прав у судовому порядку він не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей.

При цьому, позивач, який не є батьком цих неповнолітніх дітей, не має обов`язку їх утримувати, оскільки такий обов`язок за ним законодавчо відсутній, і утримання вказаних дітей він може здійснювати лише з власної волі.

Також позивач не надав суду доказів того, що ОСОБА_7 у судовому порядку позбавлений батьківських прав, і позивач є опікуном чи усиновителем неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та відповідно має законодавчо встановлені обов`язки щодо них, у тому числі обов`язок по їх утриманню. Тому підстави вважати, що на утриманні позивача перебуває троє неповнолітніх дітей відсутні.

Отже, враховуючи ненадання позивачем до рапорту від 04.08.2023 документів, які підтверджують факт перебування на його утриманні трьох і більше неповнолітніх дітей, відповідач правомірно відмовив у звільненні позивача з військової служби під час дії воєнного стану на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: м. Чорноморськ, Одеський район, Одеська область, код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів

.