Справа № 420/34338/23
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницької області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи на території РФ з 17.11.1992 по 22.10.1999, з 15.08.2000 по 28.12.2001, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.08.1978 року.

зобов?язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи на території РФ з 17.11.1992 по 22.10.1999, з 15.08.2000 по 28.12:2001; згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29.08.1978 року.

Ухвалою суду від 18.12.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 03.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 26.03.2024 року залучено до розгляду справи у якості відповідачів - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, розпочато розгляд справи спочатку.

Справу розглянуто з урахуванням перебування судді ОСОБА_2 у відпустці.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звертався до пенсійних органів про призначення пенсії за віком, однак отримав відмову, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а саме не зарахування періодів роботи на території російської федерації. На думку позивача, трудовий стаж за період роботи на території рф з 17.11.1992 по 22.10.1999 та з 15.08.2000 по 28.12.2001 підлягає врахуванню при призначенні пенсії, а посилання на припинення участі рф в Угоді, так само, як і прийняття постанови КМУ від 29.11.2022 №1328, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи, адже такий стаж набутий позивачем до ухвалення відповідних рішень.

19.01.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому відповідач вважає вимоги, викладені у позовній заяві необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. До страхового стажу не враховано спірні періоди роботи у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Україна, в свою чергу, постановою КМУ від 29.11.2022 №1328, яка набрала чинності 02.12.2022, анонсувала свій вихід з Угоди. У зв`язку з цим, пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом № 1058.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відзивів не подано.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у зв`язку з перебуванням в якості внутрішньо-переміщеної особи у м. Київ, ОСОБА_1 03.01.2023 року звернувся до Головного управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком.

Враховуючи принцип екстериторіальності, заяву позивача від 03.01.2023 року розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області та прийнято рішення від 12.01.2023 №03, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України №1058-IV та не враховано періодів роботи на території рф з 17.11.1992 по 22.10.1999 та з 15.08.2000 по 28.12.2011 у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення з рф.

У зв`язку з перебуванням в якості внутрішньо-переміщеної особи у м. Миколаїв, ОСОБА_1 16.05.2023 року вдруге звернувся до Головного управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Враховуючи принцип екстериторіальності, заяву позивача від 16.05.2023 року розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та прийнято рішення від 24.05.2023 №03, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України №1058-IV та не враховано періодів роботи на території рф з 17.11.1992 по 22.10.1999 та з 15.08.2000 по 28.12.2011 у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення з рф.

27.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Пенсійного фонду України щодо перегляду рішень про відмову в призначенні пенсії за віком.

Листом від 20.07.2023 №5610-5359/Т-02/8-2100/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області зазначено, що рішення про відмову в призначенні пенсії прийняті відповідно до норм діючого законодавства.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

У відповідності до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 названого Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У відповідності до абзаців першого, другого пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

13 березня 1992 України стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (надалі також - Угода від 13.03.1992).

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в РФ, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

З огляду на викладене, цією Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 29.08.1978 року судом встановлено, що в період з 17.11.1992 року по 22.10.1999 рік позивач працював в Центральній морській геолого-геофізичній експедиції рф, з 15.08.2000 року по 28.12.2001 рік в АО " Южморгеология " - рф.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка АО "Южморгеологии" від 17.09.2021 року №37, в якій зазначено, що ОСОБА_1 з 17.11.1992 року по 22.10.1999 року та з 15.08.2000 року по 28.12.2001 рік працював повний робочий день в АО "Южморгеология" раніше Центральна геолого-геофізична експедиція.

Таким чином, позивачем подано документи для підтвердження стажу його роботи на території іншої держави - російської федерації, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.

При цьому, доводи відповідачів щодо неможливості зарахування до страхового стажу позивача вищевказані періоди роботи в російській федерації з огляду на те, що російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 суд вважає необґрунтованими, оскільки 01.01.2023 російська федерація припинила участь у вказаній Угоді, натомість у спірні періоди роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

При цьому суд зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у призначенні пенсії за віком, та не зарахування до загального страхового стажу періодів роботи позивача з 17.11.1992 року по 22.10.1999 року та з 15.08.2000 року по 28.12.2001 рік.

Суд звертає увагу, що позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницької області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи на території РФ з 17.11.1992 по 22.10.1999, з 15.08.2000 по 28.12.2001.

Разом із тим, такі протиправні дії відображені в прийнятих рішеннях Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12.01.2023 №03, Головного управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.05.2023 №03, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 20.07.2023 №5610-5359/Т-02/8-2100/23.

При вирішенні питання щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд виходить із того, що відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням наявності рішень, якими позивачу відмовлено в зарахуванні спірних періодів до загального страхового стажу, та з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та на підставі ч.4 ст.245 КАС України визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12.01.2023 №03, рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.05.2023 №03 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 20.07.2023 №5610-5359/Т-02/8-2100/23.

З огляду на неправильний обрахунок страхового стажу позивача рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є неправомірними та підлягають скасуванню, а спірні періоди трудового стажу підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

При цьому, суд враховує, що оскільки органом, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання позивача є Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, тому задоволені вимоги позивача зобов`язального характеру застосовуються судом саме до ГУ ПФУ в Херсонській області.

Суд зауважує, що зміна формулювання позовних вимог та вихід за їх межі необхідні для ефективного захисту прав позивача.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Положеннями ч.1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд вважає необхідним у відповідності до вимог ст.139 КАС України стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3220,80 грн.

Необхідно зауважити, що часткове задоволення позовних вимог, у даному випадку, не впливає на розмір судового збору, який підлягає стягненню, оскільки обсяг задоволених вимог фактично не відрізняється від кількості тих, за які такий збір був сплачений.

Сума судового збору підлягає стягненню в рівних частинах на загальну суму 3220,80 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, оскільки кожним з цих управлінь прийнято оскаржувані рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бендери, 43, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 12.01.2023 №03 та рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.05.2023 №03 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, а також рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 20.07.2023 №5610-5359/Т-02/8-2100/23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи на території РФ з 17.11.1992 року по 22.10.1999 року та з 15.08.2000 року по 28.12.2001 року, згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 від 29.08.1978 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бендери, 43, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.