Справа № 200/1301/24
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року Справа№200/1301/24

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: вул. Ярославська,40, м. Київ, України, 04071) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за заявою за № 168, від 02.02.2024 року про відмову в перерахуванні пенсії - переходу на інший вид пенсії ОСОБА_1 , як державному службовцю, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 11.05.1994 р. по 31.12.2003р., з 01.01.2004р. по 29.02.2012р., з 01.03.2012р. по 30.06.2013р., з 01.07.2013р. по 06.08.2015р., з 07.08.2015р. по 31.05.2016р., з 01.07.2016р. по 03.09.2018р., з 04.09.2018р. по 21.08.2019р., з 22.08.2019р. по 14.01.2021р., з 15.01.2021р. по 30.09.2021р., з 01.10.2021 по 09.01.2024р., починаючи з дня подання заяви, а саме з 26.01.2024 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Донецькій області та одержує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що нею була подана про перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», як державному службовцю, який на день набуття чинності цього закону має стаж державної служби понад 20 років. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 02 лютого 2024 року року їй відмовлено у переході на інший вид пенсії, як державному службовцю, відповідно до Закону України «Про державну службу». Вважає відмову пенсійного органу у зарахуванні стажу роботи та в переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» протиправною. Вказує, що на час звернення до відповідача із відповідною заявою досягла пенсійного віку, на день набрання чинності Законом № 889-VIII мала понад 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до посад державних службовців, та, відповідно, набула права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідач через підсистему «Електронний Суд» надав відзив на позов ОСОБА_1 , у якому просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Рішенням від 02 лютого 2024 № 6978/03-16 позивачці було відмовлено у перерахунку пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу». Відповідно до пунктів 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІ (далі - Закон № 889) державним службовцям за певних умов призначаються пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723 (далі Закон - № 3723). На призначення пенсії за Законом № 889 у порядку визначеному для осіб, які мають стаж роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, визначених (ст.37 Закону № 3723) можуть розраховувати дві категорії осіб: 1) державні службовці, які на день набрання чинності Законом №889 (01.05.2016) обіймають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723 (сім категорій посад держслужбовців, залежно від яких встановлено ранги державних службовців відповідними актами Кабінету Міністрів України). У такому разі особа має набути 10 років стажу на посадах державних службовців саме на 01.05.2016 року; 2) особи, які на день набрання чинності законом №889 мають не менш 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону № 3723 (сім категорій посад держслужбовців, залежно від яких встановлено ранги державних службовців відповідними актами Кабінету Міністрів України). Підпунктом 17 пункту 3 статті 3 Закону України №889-VІІІ (далі- Закон № 889) передбачено, що дія цього Закону не поширюється на осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено Законом.

До заяви №168 від 26 січня 2024 року ОСОБА_1 надала трудову книжку, відповідно записам у якій, працювала з 11.05.1994 по 26.06.2013, з 30.12.2013 по 21.08.2019 на посадах, на яких були присвоєні спеціальні звання інспектора податкової служби, стаж роботи на яких згідно Закону 889 не зараховуються до стажу державної служби, а саме: - з 02.02.1995 присвоєно персональне звання «Інспектор податкової служби ІІІ рангу», - з 18.03.1998 - присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби 2 рангу», - з 22.03.2002 - присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби 1 рангу», - з 30.12.2013 - присвоєно звання «інспектор податкової та митної справи 1 рангу», тому ці періоди не можна зарахувати до стажу державної служби. Відповідно записам у трудовій книжці, працювала на посадах державної служби з 27.06.2013 по 29.12.2013 (13 ранг державного службовця) з 22.08.2019 по 09.01.2024 (7 ранг державного службовця).

Стаж державної служби станом на дату звільнення (09.01.2024) складає 4 роки 11 місяців 21 день. Враховуючи вищевикладене, на думку представника відповідача, підстав для проведення перерахунку пенсії згідно наданих документів немає, оскільки станом на 01.05.2016 року позивачка не працювала на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та не набула 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців

Ухвалою суду від 12 березня 2024 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Надано позивачу термін протягом десяти днів, починаючи з наступного дня після отримання цієї ухвали, впродовж якого позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом надання позовної заяви із зазначенням: відомих номерів засобів зв`язку відповідачів; відомостей про наявність/відсутність електронного кабінету стосовно позивача; із уточненням суб`єктного складу відповідачів за цим позовом та/або приведення позовних вимог у відповідність до заявленого складу відповідачів; відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

20 березня 2024 року позивачем через підсистему «Електронний Суд» надано до суду уточнену позовну заяву із уточненням суб`єктного складу відповідачів за цим позовом. Відповідачем визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Водночас, на виконання вимог ухвали суду від 12 березня 2024 року в уточненій позовній заяві не було зазначено: відомих номерів засобів зв`язку відповідача; відомостей про наявність/відсутність електронного кабінету стосовно позивача; відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Ухвалою суду від 25 березня 2024 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №200/1301/24 відповідно до ухвали суду від 12 березня 2024 року на 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

01 квітня 2024 року позивачем надано до суду уточнену позовну заяву із зазначенням відомих номерів засобів зв`язку відповідача; відомостей про наявність/відсутність електронного кабінету стосовно позивача; відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Отже вимоги ухвали суду від 12 березня 2024 року були виконані позивачем.

Ухвалою суду від 04 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №200/1301/24.

Ухвалою суду від 06 червня 2024 року відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та додані до нього документи у справі №200/1301/24, повернуто без розгляду.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позов відповідно до статті 162 КАС України.

Позивач не скористалась правом на подання відповіді на відзив відповідно до статті 163 КАС України.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .

Відповідно до розрахунку стажу форми РС- право позивач отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12 листопада 2021 року.

Відповідачем не заперечується факт того, що позивач перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком.

26 січня 2024 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про перехід на інший вид пенсії за №168.

Заява позивача про перехід на інший вид пенсії за №168 відповідно до пункту 4.2 Порядку 22-1 за принципом екстериторіальності розподілена на Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 02 лютого 2024 року №6978/03-16 відмовлено позивачу в перерахунку пенсії.

Відмова обґрунтована тим, що провести перерахунок пенсії згідно наданих документів підстав немає, оскільки станом на 01.05.2016 року ОСОБА_1 не працювала на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та не набула 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У пункті 5 рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною першою статті 10 вказаного Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Положеннями абзацу 2 частини третьої статті 45 вказаного Закону передбачено, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України «Про державну службу» № 3723-XII.

Відповідно до частини першої статті 37 цього Закону на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 правове регулювання спірних правовідносин зазнало змін.

Згідно статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту10 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень наведеного Закону для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш, як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відтак, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 цього Закону і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік та страховий стаж.

Така правова позиція відображена постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018року у справі №822/524/18, від 26 червня 2018 року у справі № 676/4235/17, від 10 квітня 2019року у справі № 607/2474/17.

Згідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

За результатами розгляду заяви позивача про переведення її з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за Законом України «Про державну службу», пенсійним органом прийнято рішення від 02 лютого 2024 року за №6978/03-16, яким відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до заяви від 26 січня 2024 року.

Відмова обґрунтована тим, що провести перерахунок пенсії згідно наданих документів підстав немає, оскільки станом на 01.05.2016 року позивачка не працювала на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та не набула 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 позивачка працювала у податкових органах з 11 травня 1994 року по 09 січня 2024 року на різних посадах (29 років 08 місяців 0 днів).

Отже, станом на 01.05.2016 у позивача є наявні 10 років стажу; на день звернення із заявою про переведення позивач має 20 років стажу державної служби у податкових органах, що відповідає приписам статті 37 Закону № 3723-XII та дає право на пенсію державного службовця.

Крім того, на день звернення до відповідача позивач досягла 62-річного віку, що відповідає приписам статті 26 Закону № 1058-IV. Наявність у позивача необхідного страхового стажу підтверджується розрахунком стажу форми РС - право.

Слід зазначити, що спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України № 509-XII від 04.12.1990 «Про державну податкову службу в Україні», а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України (далі ПК України).

Пунктом 342.4 статті 342 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з абзаців 1, 2 пункту 344.1 статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відтак, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах повинен зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

За таких обставин, суд вважає, що періоди роботи позивача у податкових органах на різних посадах, а саме : з 11.05.1994 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 29.02.2012 року, з 01.03.2012 року по 30.06.2013 року, з 01.07.2013 року по 06.08.2015 року, з 07.08.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.07.2016 року по 03.09.2018 року, з 04.09.2018 року по 21.08.2019 року, з 22.08.2019 року по 14.01.2021 року, з 15.01.2021 року по 30.09.2021 року, з 01.10.2021 року по 09.01.2024 року зараховуються до стажу державної служби для призначення пенсії державного службовця на підставі пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Відповідно до п. п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення статті 9 КАС України, а саме, визначити такий спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Таким чином, оскільки в даному випадку має місце саме призначення іншого виду пенсії за Законом України «Про державну службу», слід задовольнити позовні вимоги шляхом:

визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 02 лютого 2024 року №6978/03-16 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» починаючи з дня подання заяви, а саме з 26 січня 2024 року, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 11.05.1994 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 29.02.2012 року, з 01.03.2012 року по 30.06.2013 року, з 01.07.2013 року по 06.08.2015 року, з 07.08.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.07.2016 року по 03.09.2018 року, з 04.09.2018 року по 21.08.2019 року, з 22.08.2019 року по 14.01.2021 року, з 15.01.2021 року по 30.09.2021 року, з 01.10.2021 року по 09.01.2024 року.

При цьому, суд вважає вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини справи.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання перевести на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за № 7/05-99-10-02 від 25.01.2024 року, № 8/05-99-10-02 від 25.01.2024 року та № 9/05-99-10-02 від 25.01.2024 року, слід зазначити наступне.

У справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у сукупності із пунктом 10 та 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за позивачем.

За результатами розгляду заяви позивачки пенсійним органом зроблено висновок, що остання не має права на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», призначення пенсії державного службовця здійснено не було, і питання щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця на час звернення позивача у цій справі пенсійним органом не вирішувалось.

Таким чином, позовні вимоги щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести позивачку на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за № 7/05-99-10-02 від 25.01.2024 року, № 8/05-99-10-02 від 25.01.2024 року та № 9/05-99-10-02 від 25.01.2024 року є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а, отже, така вимога спрямована на майбутнє, через, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Вищевказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 вересня 2023 року у справі № 560/8328/22.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування не виконав.

Суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що відповідно до вимог частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно норм статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Норми статті 245 КАС України визначають повноваження суду при вирішенні справи. Так, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Рішення суду, згідно положень статті 246 КАС України, складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У вступній частині рішення зазначаються:

1) дата і місце його ухвалення;

2) найменування суду;

3) прізвище та ініціали судді або склад колегії суддів;

4) прізвище та ініціали секретаря судового засідання;

5) номер справи;

6) ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи;

7) вимоги позивача;

8) прізвища та ініціали представників учасників справи та прокурора.

В описовій частині рішення зазначаються:

1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача;

2) заяви, клопотання учасників справи;

3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

У мотивувальній частині рішення зазначаються:

1) обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову;

4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку;

5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування;

7) мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

У резолютивній частині рішення зазначаються:

1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог;

2) розподіл судових витрат;

3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

4) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Суд зазначає, що висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Отже, суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення. Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 484,48 грн (968,96 грн /2).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: вул. Ярославська,40, м. Київ, України, 04071) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 02 лютого 2024 року №6978/03-16 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» починаючи з дня подання заяви, а саме з 26 січня 2024 року, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 11.05.1994 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 29.02.2012 року, з 01.03.2012 року по 30.06.2013 року, з 01.07.2013 року по 06.08.2015 року, з 07.08.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.07.2016 року по 03.09.2018 року, з 04.09.2018 року по 21.08.2019 року, з 22.08.2019 року по 14.01.2021 року, з 15.01.2021 року по 30.09.2021 року, з 01.10.2021 року по 09.01.2024 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: вул. Ярославська,40, м. Київ, України, 04071) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного провадження 06 червня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі Електронний суд.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов