Справа № 580/3203/24
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року справа № 580/3203/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.03.2024 № із застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) на суму 319780,19 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.03.2024 № із застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) на суму 1020,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що передумовою проведення фактичної перевірки може бути лише отримана податковим органом інформація про порушення платником податків вимог законодавства. Однак, у наказі про проведення перевірки відповідач протиправно не зазначив визначених Податковим кодексом України про підстави для її проведення, що має наслідком відсутність підстав для її проведення та, як наслідок, протиправність прийнятих за наслідками перевірки податкових повідомлень-рішень. Також позивач зазначає, що не допускав порушення вимог чинного законодавства України щодо реалізації товарів, які не обліковані за місцем їх реалізації/зберігання, оскільки після проведення фактичної перевірки, яка тривала у період з 05.02.2024 по 09.02.2024, позивач листом від 26.02.2024 подав контролюючому органу заперечення на акт перевірки до якого додав, зокрема, копії видаткових накладних та звітність за походження товару згідно акту зняття залишків товарних запасів та торгівельному об`єкті. Позивачем додатково зазначено, що згідно п. 12 розділу ІІ Перехідних положень Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у період дії в Україні воєнного стану діє мораторій щодо застосування санкцій за порушення вимог цього Закону.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Відповідач у визначений судом строк відзив на позов не подав.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Черкаській області на підставі наказу від 05.02.2024 №239-п та направлень на перевірку від 05.02.2024 №447/23-00-07-07-01 та №448/23-00-07-07-01 проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Результати перевірки оформлені актом від 12.02.2024 №1368/23-00-07-07-01/.

Вищезазначеною перевіркою встановлено порушення п. 12 ст. 3 вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а також п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.

На підставі висновку акту фактичної перевірки від 12.02.2024 №1368/23-00-07-07-01/ Головним управлінням ДПС у Черкаській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.03.2024 № про застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) на суму 319780,19 грн (реалізація товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання) та податкове повідомлення-рішення від 12.03.2024 № про застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) на суму 1020,00 грн (незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів).

Вважаючи спірні рішення протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

У своєму позові позивач посилається на те, що наказ на проведення перевірки не містить підстави, для її проведення, а тому є протиправним.

Судом із змісту наказу ГУ ДПС у Черкаській області від 05.02.2024 №239-п, яким призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за місцем фактичного провадження діяльності та встановлено, що у цьому наказі зазначено, зокрема, що перевірка призначена на підставі пп. 80.2.2, п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Згідно пп. 80.2.2 п. 80.2. ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Водночас, формулювання підстав перевірки в наказі дає цілковите розуміння, що підставою перевірки за вказаним підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України (яким передбачено декілька підстав для призначення перевірки) є здійснення контролюючим органом функцій, визначених законом, що відповідає підставі визначеній у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, та є самостійною підставою з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки, тому позов у цій частині підстав позовних вимог суд визнає необґрунтованим.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон №265/95-ВР).

Частина 12 статті 3 Закону №265/95-ВР покладає на суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

За приписами статті 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Матеріалами справи підтверджено, що 05.02.2024 посадовими особами Головного управління ДПС у Черкаській області 05.02.2024 було вручено ФОП ОСОБА_1 письмове звернення про надання документів (їх належним чином завірених копій) що підтверджують придбання, облік, походження складних побутових товарів, включених до акту зняття залишків товарних цінностей, однак станом на останній день проведення фактичної перевірки 09.02.2024, позивачем не надано документів, які б підтверджували походження товарів, які перебувають у позивача на реалізації (відсутні накладні та/або будь які ніші документи), згідно акту зняття залишків товарних запасів на торгівельному обєкті від 05.02.2024 на загальну суму 319780,19 грн.

Таким чином, у порушення положення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, ФОП ОСОБА_1 , реалізуючи складні побутові товари, не надав контролюючому органу під час перевірки накладні та/або інші документи, що підтверджують походження товару та обліку у встановленому порядку товарних запасів за місцем провадження господарської діяльності на суму вартості товарів, на яку позивачем не надано документи про його походження - 319780,19 грн, а надання таких доказів через 17 днів після проведення перевірки та складення за її результатами акту перевірки, не спростовую встановленого відповідачем факту відсутності вищенаведених документів саме під час перевірки.

Враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що відповідач правомірно встановив факт здійснення реалізації позивачем товарів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання, як наслідок, податкове повідомлення-рішення від 12.03.2024 № є правомірним та скасуванню не підлягає.

Стосовно позовної вимоги позивача про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.03.2024 № про застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) на суму 1020,00 грн (незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів), то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 ПУ України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. Цьому обов`язку кореспондує право контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків первинні фінансово-господарські, бухгалтерські та інші документи (в тому числі, засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) їх копії), які б підтверджували задекларовані об`єкти оподаткування, суми податкових зобов`язань, дотримання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою пункту 85.4 цієї ж статті.

Отже, надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності обліку товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх посадовим особам контролюючого органу під час перевірки, кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України до їх відсутності.

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 реалізуючи складні побутові товари, не надав контролюючому органу під час перевірки накладні та/або інші документи, що підтверджують походження товару та обліку у встановленому порядку товарних запасів за місцем провадження господарської діяльності на суму вартості товарів, на яку позивачем не надано документи про його походження - 319780,19 грн, тобто позивачем не забезпечено зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів за місцем реалізації та зберігання товару, тому суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 12.03.2024 № також є правомірним та скасуванню не підлягає.

Стосовно посилання позивача на те, що згідно п. 12 розділу ІІ Перехідних положень Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у період дії в Україні воєнного стану діє мораторій щодо застосування санкцій за порушення вимог цього Закону, то суд зазначає наступне.

Так, п. 12 Прикінцевих положень Закону №265/95-ВР (у редакції Закону №2118-IX від 03.03.2022; із змінами, внесеними згідно із Законом №2120-IX від 15.03.2022), тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, санкції за порушення вимог цього Закону не застосовуються, крім санкцій за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів. Тобто, законом встановлено мораторій щодо накладення санкцій за порушення при продажу непідакцизних товарів.

Разом із тим, Законом України №3219-IX від 30.06.2023, який набрав чинності 01.08.2023, пункт 12 Прикінцевих положень Закону №265/95-ВР викладено у такій редакції: «Суб`єкти господарювання звільняються від відповідальності за порушення вимог цього Закону, вчинені ними у період з 1 січня 2022 року до 1 жовтня 2023 року, крім відповідальності за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів, здійснення діяльності з купівлі/продажу іноземної валюти, діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор».

Оскільки вищезазначеними змінами визначено право платника податків на звільнення від відповідальності за порушення вимог цього Закону, вчинені ними саме у період з 1 січня 2022 року до 1 жовтня 2023, тому враховуючи, що перевірка позивача проводилась контролюючим органом у період з 09.02.2024 по 09.02.2024 та встановлено факт не надав контролюючому органу станом на 09.02.2024 під час перевірки накладні та/або інші документи, що підтверджують походження товару та обліку у встановленому порядку товарних запасів за місцем провадження господарської діяльності, тому суд дійшов висновку про дотримання відповідачем положень Закону №3219-ІХ.

Таким чином, прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення від 12.03.2024 №, № є правомірними та скасуванню не підлягають.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому відсутні правові підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА