Справа № 520/24408/23
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 р. Справа № 520/24408/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/24408/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивачка) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі також - ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі також - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач 2), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.06.2023 № 73 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Пpo загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 11.11.2022 призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Пpo загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.11.2022 вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м Києві із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058 IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». ЇЇ заява про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та за результатом якої прийнято рішення від 17.11.2022 № 73 про відмову в призначенні пенсії. Позивачка, вважаючи про протиправність неврахування управлінням під час розрахунку тривалості страхового стажу усіх періодів роботи, навчання, догляду за дітьми до досягнення дитиною 3 річного віку, звернулась до суду з адміністративним позовом. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 по справі №520/7645/23, яке набрало законної сили 27.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.11.2022 № 73. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.11.2022 з приводу призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у справі №520/7645/23. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 по справі №520/7645/23 Головне управління Пенсійного фонду у Харківській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 10.11.2022 з приводу призначення пенсії за віком та за результатом якої прийнято рішення від 22.06.2023 №73 про відмову в призначенні позивачці пенсії. Позивачка вважає, відмову відповідача у призначенні пенсії протиправною, необґрунтованою та такою, що суперечить нормам законодавства, оскільки обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів. Крім того зазначила, що управлінням протиправно не зараховано періоди страхового стажу по догляду за дітьми з 03.06.1986 по 16.09.1987 та з 27.06.1989 по 25.12.1990. Також вказала, що відповідно до записів у трудовій книжці її страховий стаж складав 28 років 6 місяців та 9 днів. З урахуванням періоду догляду за дітьми її загальний стаж складає 31 рік 03 місяці 22 дні, що є більш ніж достатнім для призначення пенсії. Враховуючи викладене, позивачка просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 11.11.2022 призначити та виплачувати їй пенсію за віком відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Пpo загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2024 позовну заяву задоволено частково.

Суд, вийшовши за межі позову визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.06.2023 № 73 та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: 11.04.1980-01.09.1980; 18.12.1995-30.06.1996; 01.07.1996-31.07.1996 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 10.11.2022 з урахуванням висновків суду по цій справі.

В решті позовних вимог - відмовив.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Позивачка, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: 11.04.1980-01.09.1980; 18.12.1995-30.06.1996; 01.07.1996-31.07.1996 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 10.11.2022, подала апеляційну скаргу, в якій просила в цій частині ухвалити рішення про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В іншій частині рішення суду першої інстанції просила залишити без змін та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області понесені позивачкою витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що відповідно до записів у її трудовій книжці стаж позивачки складає 28 років 6 місяців 9 днів, який повинен бути зарахований до її страхового стажу, тому що він підтверджений записами у трудовій книжці. Крім того вказала, що періоди страхового стажу по догляду за дітьми з 03.06.1986 по 16.09.1987 та з 27.06.1989 по 25.12.1990 також повинні бути зараховані до її страхового стажу. Таким чином, оскільки її загальний страховий стаж складає 31 рік 03 місяці 22 дні, то вона має право на призначення пенсії за віком.

Також вказала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про дискреційні повноваження відповідача, оскільки у цій справі територіальний орган Пенсійного фонду не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. Вказала, що ефективним способом відновлення її права буде зобов`язання територіальний орган Пенсійного фонду за місцем її реєстрації (фактичного проживання), а саме ГУ ПФУ у м. Києві призначити та виплачувати їй пенсію за віком.

Відповідачі не скористались правом надання відзивів на апеляційну скаргу.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що за відомостями трудової книжки НОМЕР_1 , копія якої долучена до матеріалів справи, трудова діяльність ОСОБА_1 складається з наступних періодів: 1) роботи на посаді бібліотекаря у Київському державному педагогічному інституті ім. О.М. Горького у період 11.09.1979р.-10.04.1980р. (7м.); 2) роботі на посаді лаборанта фізичного кабінету Середньої школи №61 м. Києва у період 11.04.1980р.-01.09.1980р. (4м. 21дн.) (запис містить суттєві недоліки, так як за №3 спочатку указаний запис про звільнення у зв`язку із вступом до ВУЗу з 11.04.1980р. із виправленням на дату 30.11.1980р., а згодом за №3 міститься запис про зарахування на роботу з 11.04.1980р. та за №4 запис про звільнення з роботи з 01.09.1980р.); 3) навчання у якості студентки історичного факультету Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького у період 01.09.1980р.-01.09.1984р. (4р. 0м. 0дн.); 4) роботі на посаді техпрацівника середньої шкоди №61 м. Києва у період 15.09.1984р.-02.06.1986р. (1р. 8м. 18дн.); 5) роботі на посаді гардеробниці Середньої школи №61 м. Києва у період 17.09.1987р.-26.06.1989р. (1р. 8м. 11дн.); 6) роботі на посаді завідувача учбовим кабінетом та старшого лаборанта кафедри іноземних мов Київського вищого танкового інженерного училища у період 12.11.1991р.-13.12.1995р. (4р. 1м. 1дн.); 7) роботи на посаді технолога Малого виробничо-торгівельного підприємства "ФедШо" у період 18.12.1995р.-30.06.1996р. (6м. 12дн.); 8) роботи на посаді технолога Малого виробничо-торгівельного підприємства "Сигнал" у період 01.07.1996р.-31.07.1996р. (1м.); 9) роботи на посаді менеджера з торгівлі у ТОВ "Дом-Експо" у період 01.08.1996р.-01.09.1997р. (1р. 1м.); 10) роботі на посаді техніка Спеціалізованої монтажно-експлуатаційної дільниці ГУ МСВУ в Київській області у період 15.09.1997р.-14.12.2001р. (4р. 3м.); 11) роботі на посаді прибиральниці у Київській області організації Всеукраїнської спілки автомобілістів у період 01.03.2002р.-01.03.2012р. (10р.) (а.с. 22-24).

10.11.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", за наслідками розгляду якого ГУ ПФУ в Харківській області рішенням від 17.11.2022р. №73 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком (а.с. 31).

У вказаному рішенні суб`єктом владних повноважень визнані обставини: досягнення заявницею віку у 60 років, необхідний страховий стаж відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - 29 років, наявність у заявниці страхового стажу у 23р. 07м. 06дн. Не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 11.04.1980 по 01.09.1980, оскільки печатка у наказі про звільнення нечитабельна.

Не погодившись із вказаною відмовою позивачка звернулась до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2023 по справі №520/7645/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.11.2022 № 73.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.11.2022 з приводу призначення пенсії за віком з урахуванням висновків рішення суду у справі №520/7645/23.

Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 12.06.2023 в межах справи №520/7645/23 внесено виправлення до абзацу 3 резолютивної частини рішення суду від 26.04.2023 р. по справі №520/7645/23, виклавши його наступним чином: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.11.2022р. з приводу призначення пенсії за віком з урахуванням висновків рішення суду у справі №520/7645/23".

Вказане рішення не було оскаржене в апеляційному порядку та набрало законної сили 27.05.2023.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 по справі №520/7645/23 Головне управління Пенсійного фонду у Харківській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 10.11.2022 щодо призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої прийнято рішення від 22.06.2023 №73 про відмову в призначенні позивачці пенсії у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного страхового стажу відповідно до ст. 26 Закону України "Пpo загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У вказаному рішенні суб`єктом владних повноважень визнані обставини: досягнення заявницею віку 60 років, необхідність наявності страхового стажу відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - 29 років, наявності у заявниці страхового стажу у 22р. 11м. 23дн.; відсутність підстав для включення до страхового стажу періоду з 11.04.1980 по 01.09.1980, оскільки печатка в наказі про звільнення нечитабельна; з 18.12.1995 по 30.06.1996, оскільки відсутні номери наказів запису про прийняття та в запису про звільнення; з 01.07.1996 по 31.07.1996, оскільки відсутній номер наказу про прийняття. Також, зауважено, що для зарахування до загального страхового стажу періоду догляду до виповнення трьох років за дитиною 02.12.1984 р.н., необхідно надати свідоцтво про народження з відмітками про отримання паспорту. Інші періоди трудової діяльності зараховано до загального страхового стажу відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, викладеною в рішенні від 22.06.2023 №73, позивачка звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги позивачки шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.06.2023 №73 із зобов`язанням зарахувати до страхового стажу роботу, що дає право на призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" наступні періоди роботи: 11.04.1980-01.09.1980; 18.12.1995-30.06.1996; 01.07.1996-31.07.1996 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 10.11.2022, з урахуванням висновків суду по цій справі.

Суд першої інстанції встановив, що періоди ймовірного догляду за дітьми до досягнення дитиною віку у 3 роки (а саме: з 03.06.1986-16.09.1987 період догляду за сином ОСОБА_2 (1р. 3м. 14дн.) та 27.06.1989-25.12.1990 період догляду за донькою ОСОБА_3 (1р. 5м. 29дн.), а загалом 2р. 09м. 13дн.), відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ зараховуються до стажу роботи, як час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше, ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку. Отже час догляду за дитиною у період до 01 січня 2004 року зараховується до страхового стажу непрацюючій матері (до досягнення нею 3-річного віку) чи працюючій особі, якій у встановленому законом порядку надана відповідна відпустка по догляду за дитиною до 3- та 6-річного віку.»

Щодо позовних вимог позивачки в частині зобов`язання призначити пенсію за віком, суд першої інстанції, вважав, що вимога позивачки про зобов`язання провести призначення пенсії за віком є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню у заявлений позивачкою спосіб.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується позивачкою лише в частині обраного судом способу захисту - зобов`язання повторно розглянути заяву, а не призначити пенсію, суд апеляційної інстанції надає оцінку лише вказаним обставинам.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно із преамбулою Закону №1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (№1788), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788 визначено, що за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

В силу ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року по справі №235/805/17, від 06.12.2019 року по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 року по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 року по справі №242/2536/16-а.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 трудова діяльність ОСОБА_1 складається з наступних періодів:

1) роботи на посаді бібліотекаря у Київському державному педагогічному інституті ім. О.М. Горького у період 11.09.1979-10.04.1980 (7 місяців.);

2) роботі на посаді лаборанта фізичного кабінету Середньої школи №61 м. Києва у період 11.04.1980-01.09.1980 (4м. 21дн.) (запис містить суттєві недоліки, так як за №3 спочатку указаний запис про звільнення у зв`язку із вступом до ВУЗу з 11.04.1980 із виправленням на дату 30.11.1980, а згодом за №3 міститься запис про зарахування на роботу з 11.04.1980 та за №4 запис про звільнення з роботи з 01.09.1980);

3) навчання у якості студентки історичного факультету Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького у період 01.09.1980-01.09.1984 (4р. 0м. 0дн.);

4) роботі на посаді техпрацівника середньої шкоди №61 м. Києва у період 15.09.1984-02.06.1986 (1р. 8м. 18дн.);

5) роботі на посаді гардеробниці Середньої школи №61 м. Києва у період 17.09.1987-26.06.1989 (1р. 8м. 11дн.);

6) роботі на посаді завідувача учбовим кабінетом та старшого лаборанта кафедри іноземних мов Київського вищого танкового інженерного училища у період 12.11.1991-13.12.1995 (4р. 1м. 1дн.);

7) роботи на посаді технолога Малого виробничо-торгівельного підприємства "ФедШо" у період 18.12.1995-30.06.1996 (6м. 12дн.);

8) роботи на посаді технолога Малого виробничо-торгівельного підприємства "Сигнал" у період 01.07.1996-31.07.1996 (1м.);

9) роботи на посаді менеджера з торгівлі у ТОВ "Дом-Експо" у період 01.08.1996-01.09.1997 (1р. 1м.);

10) роботі на посаді техніка Спеціалізованої монтажно-експлуатаційної дільниці ГУ МСВУ в Київській області у період 15.09.1997-14.12.2001 (4р. 3м.);

11) роботі на посаді прибиральниці у Київській області організації Всеукраїнської спілки автомобілістів у період 01.03.2002-01.03.2012 (10р.).

Крім того, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 по справі №520/7645/23, встановлено, що період роботи позивачки на посаді бібліотекаря у Київському державному педагогічному інституті ім. О.М. Горького у період 11.09.1979-10.04.1980 (7 місяців) підтверджено довідкою Управління освіти Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 01.02.2023 №77.

Вказане рішення не було оскаржене в апеляційному порядку та набрало законної сили 27.05.2023.

Згідно з ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Період навчання ОСОБА_1 на історичному факультеті Київського державного педагогічного інституту ім. О.М. Горького підтверджений архівною довідкою №02/418 від 14.06.2023 Українського державного університету ім. М.Драгоманова відповідно до якої, що ОСОБА_4 навчалась в Київському державному педагогічному інституті ім. О.М. Горького (нині Український державний університет імені М.Драгоманова) на історичному факультеті з 1980 по 1985 року, а саме: з 01.09.1980 зарахована студенткою 1 курсу денної форми навчання; з 01.09.1984 переведена на заочну форму навчання; з 28.06.1985 відрахована зі складу студентів історичного факультету у зв`язку із закінченням ВНЗу (а.с. 37).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що періоди роботи позивачки з 11.04.1980 по 01.09.1980, з 18.12.1995 по 30.06.1996, з 01.07.1996 по 31.07.1996., підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку, а тому до страхового стажу ОСОБА_1 підлягають зарахуванню період з 03.06.1986 по16.09.1987 - час догляду за сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (1р. 3м. 14дн.) та період з 27.06.1989 по 25.12.1990 - час догляду за донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (1р. 5м. 29дн.), а загалом 2р. 09м. 13дн.

Таким чином, загальний стаж ОСОБА_1 становить 31 рік 2 місяці 16 днів, що є достатнім для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Пpo загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.06.2023 № 73 про відмову в призначені пенсії позивачці не оскаржується.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивачки шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком, суд першої інстанції виходив з дискреційних повноважень відповідача.

Надаючи правову оцінку обраному судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивачки, колегія суддів зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію шодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно до ч.1 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п.п.2, 3, 10 ч.2 ст.245 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч.4 ст.245 КАС України).

Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Така правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.11.2019 по справі № 227/3208/16-а.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивачкою виконано всі передбачені законом умови для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", колегія суддів вважає, що з метою повного та ефективного захисту прав позивачки слід зобов`язати пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.11.2022 .

Натомість, суд першої інстанції не врахував вищенаведеного, що призвело до помилкових висновків про наявність у пенсійного органу дискреційних повноважень в частині призначення позивачці пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

Щодо органу, уповноваженого на зарахування позивачці стажу роботи та призначення пенсії за віком, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з п. 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Судовим розглядом встановлено, що спірне рішення прийнято відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності, який досліджував документи позивачки та вирішував питання щодо зарахування періодів роботи позивачки і призначення пенсії, а не Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання зарахувати періоди роботи та призначити позивачці пенсію за віком є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.

Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області після скасування оскаржуваного рішення від 22.06.2023 № 73 зобов`язано призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не здійснювало розгляд заяви позивачки, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення про призначення позивачці пенсії.

Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачці за місцем за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання.

З огляду на викладене, доводи позивачки про зобов`язання саме Головне управління в м. Києві призначити їй пенсію за віком не підлягають задоволенню.

Вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання Головне управління в м. Києві виплачувати їй пенсію колегія суддів вважає передчасними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (ч. 1 ст. 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Враховуючи, наявність у позивачки права на призначення пенсії за віком та помилкове визначення судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивачки, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши абзац перший та другий у наступній редакції: " Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково."; абзац четвертий резолютивної частини викласти у наступній редакції: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до її заяви від 10.11.2022 року".

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами ч.ч. 1, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріалами справи встановлено, що позивачкою сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн згідно з квитанцією ID 0383-8008-3433-6362 за подання позовної заяви та в сумі 1 609,50 грн за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції ID 1604-1923-3930-2731.

Судом першої інстанції стягнуто на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області суму сплаченого судового збору у розмірі 536,80 грн.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено, судом першої інстанції частково стягнуто судовий збір за подання позову, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 2146,30 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2024 по справі № 520/24408/23 - змінити, виклавши абзаци перший і другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково;

абзац четвертий резолютивної частини викласти у наступній редакції:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до її заяви від 10.11.2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, площа Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в сумі 2146, 30 (дві тисячі сто сорок шість) грн 30 коп.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2024 по справі №520/24408/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова