Справа № 500/1954/24
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/1954/24

10 червня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 через адвоката Авдєєнка В.В. з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати зняти позивача з військового обліку на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач по справі є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку з 19.02.1992, що підтверджується військовим квитком серії ГР № НОМЕР_1 від 19.02.1992.

23.11.2022 позивач вперше звернувся до відповідача із заявою про зняття його з військового обліку на підставі п. 2 ч. 5 ст. 37 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з тим, що проживав більше трьох місяців за межами України. У задоволенні його заяви було відмовлено листом відповідача №6754 від 29.11.2022.

Протиправна бездіяльність відповідача щодо зняття позивача з військового обліку була оскаржена позивачем до Тернопільського окружного адміністративного суду, яким 14.08.2023 у справі №500/2534/23 прийнято рішення про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивач повинен звернутись з відповідною заявою до відповідача особисто (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112809866). Вказане рішення залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115722261) та за касаційною скаргою позивача відкрито касаційне провадження у Верховному Суді ухвалою від 05.02.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/116774680).

27.12.2023 позивач повторно звернувся до відповідача з аналогічною заявою у присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою підтвердження факту особистої явки позивача до відповідача.

Разом з тим, листом №1593 від 26.01.2024 відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви про зняття з військового обліку з підстав наявності в Україні воєнного стану внаслідок збройної агресії рф проти України.

Вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність з посиланням на норми чинного законодавства України, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 08.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

02.05.2024 від відповідача надійшов до суду відзив на позов, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 заперечує проти позову ОСОБА_1 і просить в його задоволенні відмовити.

Обґрунтовуючи заперечення вказує, що при розгляді звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що він:

1. є громадянином України та не позбавлений правового зв`язку між ним, як фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках;

2. перебуває на військовому обліку офіцерів запасу у ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

3. має військово-облікову спеціальність, що є дефіцитною для Збройних Сил України;

4. не повідомив про підстави, що дають право на відстрочку чи звільнення від призову на військову службу під час мобілізації.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись чинним законодавством України, з метою забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законів, особовим складом в особливий період, відповідачем не прийнято позитивного рішення щодо зняття позивача з військового обліку, про що повідомлено його листом від 26.01.2024 за вих.№1593.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку з 19.02.1992, що підтверджується копією військового квитка серії ГР № НОМЕР_1 від 19.02.1992, долученої до матеріалів справи.

23.11.2022 позивач вперше звернувся до відповідача із заявою про зняття його з військового обліку на підставі пп. 2 ч. 5 ст. 37 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з тим, що проживав більше трьох місяців за межами України. У задоволенні його заяви було відмовлено листом відповідача №6754 від 29.11.2022.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 у справі №500/2534/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2023, відмовлено в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про визнавання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не зняття ОСОБА_1 з військового обліку та зобов`язання зняти ОСОБА_1 з військового обліку у зв`язку із виїздом за кордон на термін більше трьох місяців (на постійне місце проживання).

За приписами частини другої статті 255 КАС України вказане судове рішення набрало законної сили 18.12.2023.

Згідно частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

27.12.2023 позивач повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив зняти його з військового обліку згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з тим, що проживав більше трьох місяців за межами України.

Листом відповідача від 26.01.2024 Вих.№1593 позивача повідомлено, що згідно даних військового обліку він є військовозобов`язаним, та перебуває на військовому обліку офіцерів запасу, його військово-облікова спеціальність є дефіцитною для Збройних Сил України, відстрочки від призову на військову службу по мобілізації немає.

Тому ІНФОРМАЦІЯ_2 не має законних підстав для надання дозволу для зміни місця проживання, та зняття позивача з військового обліку у зв`язку із вибуттям за межі України.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо зняття позивача з військового обліку на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється законом України 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частиною другою статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною третьою статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Як передбачено частиною сьомою статті 1 Закону №2232-XII, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

За приписами частини десятої статті 1 Закону №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону №2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання.

Згідно із частиною четвертою статті 37 Закону №2232-XII у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

Аналогічні положення на час виникнення спірних відносин містилися також у Правилах військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022), а саме, що військовозобов`язані повинні: перебувати на військовому обліку за місцем проживання у відповідних Р(М)ТЦК та СП, не змінювати місце проживання з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час без дозволу відповідного керівного керівника Р(М)ТЦК та СП,

Також згідно статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (в редакції чинній на звернення позивача із заявою до відповідача) громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу керівника Р(М)ТЦК.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-ІХ, неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє на даний час.

Пунктом 3 Указу Президента України №64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.12.2015 №389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Загальний порядок перетину державного кордону України визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" (далі Правила №57).

Згідно з пунктом 2 Правил №57 у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.

Станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством.

Листом відповідача від 26.01.2024 Вих.№1593 позивача повідомлено, що згідно даних військового обліку він є військовозобов`язаним, та перебуває на військовому обліку офіцерів запасу, його військово-облікова спеціальність є дефіцитною для Збройних Сил України, відстрочки від призову на військову службу по мобілізації немає.

За таких обставин ІНФОРМАЦІЯ_2 не має законних підстав для надання дозволу для зміни місця проживання, та зняття позивача з військового обліку у зв`язку із вибуттям за межі України.

Таким чином суд вважає, що позивач користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України, серед яких, зокрема, і обов`язок захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог, відповідно до вимог статей 132, 139 КАС України, суд не вирішує питання про стягнення в користь позивача понесених судових витрат

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено і підписано 10 червня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач:

- ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.