Справа № 120/18655/23
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

07 червня 2024 р. Справа № 120/18655/23
Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятих відповідачем рішень №56 від 05.01.2023 та №56 від 09.10.2023 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком.

Ухвалою від 09.02.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

23.05.2024 представником Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову, посилаючись на обґрунтованість прийнятих ним рішень та відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком.

Також враховано, що 17.04.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Поряд із цим, суд не вбачає підстав для його врахування, адже Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не є учасником даної справи.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 02.01.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Подана позивачем заява про призначення пенсії була передана за принципом екстериторіальності на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

За результатом розгляду такої заяви прийнято рішення від 05.01.2023 №56, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відмова мотивована тим, що наявний у позивача страховий стаж (25 років 07 місяців 17 днів) є недостатнім для призначення пенсії за віком (необхідно 29 років). Також позивача повідомлено про те, що до її страхового стажу, окрім іншого, не зараховано період її роботи з 08.09.1995 по 06.08.1998 відповідно до довідки від 20.10.2020 №С-1786, оскільки по батькові " ОСОБА_2 " не відповідає по батькові на російській мові згідно паспортними даними " ОСОБА_3 ".

Встановлено, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 25.07.2023 по справы №145/730/23, окрім іншого, встановлено факт того, що ОСОБА_1 належить архівна довідка про роботу №С-1786 від 20.10.2020.

02.10.2023 позивач знову звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Разом із тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №56 від 09.10.2023 позивачу знову відмовлено в призначенні пенсії. Відмова мотивована тим, що наявний у позивача страховий стаж (26 років 03 місяці 16 днів) є недостатнім для призначення пенсії за віком (необхідно 29 років). Також позивача повідомлено про те, що до її страхового стажу, окрім іншого, не зараховано період її роботи з 08.09.1995 по 06.08.1998 відповідно до довідки від 20.10.2020 №С-1786, оскільки РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Втім, не погоджуючись із рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, у п. 3 Порядку зазначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи повинна надати інші документи.

Як слідує із матеріалів справи, рішенням №56 від 05.01.2023 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у неї необхідного страхового стажу.

Зокрема, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області встановлено, що наявний у позивача страховий стаж складає 25 років 07 місяців 17 днів. При цьому, до страхового стажу позивача, окрім іншого, не зараховано період її роботи з 08.09.1995 по 06.08.1998 відповідно до довідки від 20.10.2020 №С-1786, оскільки по батькові " ОСОБА_2 " не відповідає по батькові на російській мові згідно паспортними даними " ОСОБА_3 ".

Втім, такі технічні помилки, які виникли в ході перекладу по батькові позивача на українську мову, на переконання суду, не можуть слугувати підставою для відмови у зарахуванні відповідного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Більше того, рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 25.07.2023 по справі №145/730/23, окрім іншого, встановлено факт того, що ОСОБА_1 належить архівна довідка про роботу №С-1786 від 20.10.2020.

Окрім того, як видно зі змісту оскаржуваного рішення №56 від 05.01.2023, до страхового стажу позивача також не зараховано період одноразової сплати відповідно до договору від 12.12.2022, а саме: з 01.03.2008 по 31.03.2008, оскільки відсутня сплата.

Поряд із цим, суд не погоджується із такими твердженнями відповідача, адже в матеріалах справи наявна квитанція від 12.12.2022 про сплату позивачем єдиного внеску в сумі 2948 грн. за період з 01.03.2008 по 31.03.2008.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №56 від 05.01.2023 та, як наслідок, наявність підстав для його скасування.

Що ж до решти вимог даного позову, які стосуються іншого рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №56 від 09.10.2023, то суд зазначає наступне.

Так, як слідує із матеріалів справи, 02.10.2023 позивач повторно звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Разом із тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №56 від 09.10.2023 позивачу знову відмовлено в призначенні пенсії.

Відмова мотивована тим, що наявний у позивача страховий стаж (26 років 03 місяці 16 днів) є недостатнім для призначення пенсії за віком. Також позивача повідомлено про те, що до її страхового стажу, окрім іншого, не зараховано період її роботи з 08.09.1995 по 06.08.1998 відповідно до довідки від 20.10.2020 №С-1786, оскільки РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Надаючи оцінку такій підставі для відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи з 08.09.1995 по 06.08.1998, суд виходив із наступного.

23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з РФ дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" передбачено вихід України з Угоди від 13.03.1992. Крім того, з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді від 13.03.1992.

Після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовуватиметься у відносинах з РФ щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у РФ, незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Офіційні документи, видані компетентними органами РФ, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, шляхом проставлення апостилю.

Водночас, за результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Таким чином, оскільки позивач набула спірний стаж до вказаної дати, суд розглядає справу за нормами законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у тому числі, з урахуванням Угоди.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом РФ про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі Угода від 14.01.1993) встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зі змісту наведених положень Угоди від 14.01.1993 суд дійшов висновку, що її положення розповсюджуються також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком. Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території РФ або на підприємстві зареєстрованому на території РФ після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в РФ. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Крім того, відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів" від 15.04.1994, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 № 290/95-ВР, визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Тобто обчислення стажу роботи позивача здійснюється згідно з законодавством РФ, на території якої у спірний період відбувалась його трудова діяльність.

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка була чинною на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в РФ, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Відтак припинення участі РФ в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

А тому стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватися при встановленні права особи на пенсію та її обчислення.

Крім того, суд зазначає, що надані позивачем документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією РФ припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди

Відтак стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватися при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

З огляду на викладене, відповідачем протиправно відмовлено в зарахуванні позивачу до її страхового стажу періоду роботи з 08.09.1995 по 06.08.1998.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №56 від 09.10.2023 та, як наслідок, наявність підстав для його скасування.

Поряд із цим, визначаючись щодо вимог зобов`язального характеру, суд враховує, що позивач неодноразово зверталась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявами про призначення їй пенсії за віком.

При цьому, як видно із розрахунку страхового стажу позивача, наданого Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, станом на 09.09.2022 страховий стаж позивача складав 27 років 05 місяців 20 днів (а.с. 16).

Як видно із листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23.11.2022 страхових стаж позивача складав 28 років 05 місяців 29 днів (а.с. 33).

Втім, в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №56 від 05.01.2023 позивачу підтверджено страховий стаж 25 років 07 місяців 17 днів (а.с. 46).

Окрім того, в рішенні №56 від 09.10.2023 відповідачем підтверджено страховий стаж позивача 26 років 03 місяці 16 днів.

Такі відомості про страховий стаж позивача, який обраховувався різними територіальними органами Пенсійного фонду України є досить суперечливими, адже страховий стаж позивача станом на 09.09.2022 був більший, аніж розрахований Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області в жовтні 2023 року, хоча позивач продовжувала працювати по квітень 2023 року.

При цьому, із змісту оскаржуваних рішень не можливо встановити, які ще періоди трудової діяльності позивача, окрім тих, яким уже була надана оцінка судом, були не зараховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області до її страхового стажу.

Відповідні обставини не дають суду можливості встановити наявність чи/або відсутність у позивача станом на 02.01.2023 страхового стажу, необхідного для призначення їй пенсії за віком.

Відтак, в межах розгляду даної справи в суду відсутні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області саме призначити позивачу пенсію з 02.01.2023, як вона про це просить в прохальній частині позовної заяви (а.с. 134).

Поряд із цим, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд приходить до висновку, що належним та достатнім способом відновлення прав позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи з 08.09.1995 по 06.08.1998, а також повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 02.01.2023 з урахуванням висновків суду.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Оскільки позов містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області підлягає сума у розмірі 2147 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №56 від 05.01.2023 та №56 від 09.10.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 з 08.09.1995 по 06.08.1998 та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії від 02.01.2023 з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти вимог позову, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, )
Повний текст рішення 07.06.2024.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна