Справа № 260/1036/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2024 року м. Ужгород№ 260/1036/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Павловій О.В.

за участю:

позивач - не з`явився,

відповідач: представник Ясінець В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2024 №18 про результати проведення службового розслідування, яким оголошено попередження про неповну службову відповідність командиру 2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити безпідставно невиплачену частину грошового забезпечення за січень 2024 року.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірний наказ був винесений відповідачем до фактичного надходження акту та матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 на підставі обставин, що не відповідають дійсності. Зокрема, його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за нібито допущений проступок, що полягав у неналежному виконанні службових обов`язків в частині виховання у військовослужбовців поваги до військової служби та дотриманню положень Статуту внутрішньої служби. Поряд з цим, на момент написання рапорту, що став підставою проведення службового розслідування, лейтенант ОСОБА_2 здала посаду та надала вичерпні пояснення щодо причин своєї відсутності при передачі посади. Більше того, обов`язок доповідати про виконання або невиконання наказу належить безпосередньо військовослужбовцю, в даному випадку лейтенанту ОСОБА_3 , а не позивачу, як командиру. Зауважує, що всі інші порушення, встановлені службовим розслідуванням, є похідними від обставин переведення лейтенанта ОСОБА_4 .

20 березня 2024 року відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву №292/1 від 19.03.2024, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Так, зазначив, що за результатами проведеного службового розслідування встановлено бездіяльність та ухиляння від виконання службових обов`язків позивача, що проявилося в самоусуненні від виконання наказів командира військової частини НОМЕР_1 та неналежного виконання обов`язків в частині виховання у військовослужбовців поваги до військової служби. Нормами Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено обов`язок командира аналізувати стан військової дисципліни, своєчасно виявляти та усувати випадки її порушення, а також своєчасно доповідати про це старшому командирові. У зв`язку з чим до позивача було застосовано заходи дисциплінарної відповідальності. При цьому вважає, що обрання конкретного виду стягнення за дисциплінарний проступок є дискреційними повноваженнями суб`єкта його накладення. Відхиляє твердження позивача про те, що доповідь про виконання наказу лежить саме його виконавцю, оскільки позивача протягнуто до відповідальності за інші дисциплінарні правопорушення. Зауважує, що командир батальйону відповідає за військову дисципліну та внутрішній порядок батальйону, а тому така особа зобов`язана налагодити роботу таким чином, щоб не допускати вчинення військовослужбовцями порушень дисципліни. Окрім того, вважає безпідставними твердження позивача про притягнення його до відповідальності до закінчення службового розслідування, оскільки акт службового розслідування було підписано уповноваженою особою 04 січня 2024 року та одразу подано на розгляд командиру.

29 березня 2024 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому проти доводів відповідача заперечує. Зокрема, стверджує, що 10 грудня 2023 року позивач подав командуванню військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому повідомив про стан виконання розпорядження командира від 27.11.20203 та від 04.12.2023 та наявність обставин, що його ускладнюють. При цьому наголошує, що обов`язок щодо виконання таких розпоряджень було покладено саме на лейтенанта ОСОБА_5 . Заявляє, що вказана особа належним чином виконувала військові обов`язки до випадку з виявленням неповаги з боку заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення до меморіального куточка за місцем розташування підрозділу. Повторно наголошує на тому, що акт службового розслідування не міг потрапити на розгляд командування до його реєстрації, оскільки це суперечить положенням Інструкції з діловодства у Збройних Силах України №40 від 31.01.2024. Окрім того, звертає увагу суду на неналежне доведення до його відома наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

10 квітня 2024 року відповідач подав до суду заперечення, в яких звертає увагу суду на помилкове розмежування позивачем понять "доповідь" (яку повинна була здійснити лейтенант ОСОБА_6 ) та "повідомлення про стан виконання розпорядження командира військової частини" (що стосується безпосередньо позивача), оскільки таке не передбачено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Зауважує, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2023 зобов`язано затвердити акт про приймання та здавання справ і посади до 02.12.2023. Тому позивач, як особа, яка повинна затвердити такий акт, був зобов`язаний, відповідно до ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, доповісти про дані обставини старшому командирові. Також відхиляє твердження позивача про обов`язковість згоди військовослужбовця на його переведення, оскільки в особливий період така згода не вимагається. Вважає безпідставними посилання позивача на норми Інструкції з діловодства у Збройних Силах України №40 від 31.01.2024, оскільки така набрала чинності після прийняття оскарженого наказу.

12 квітня 2024 року позивач подав до суду додаткові пояснення у справі, в яких зауважив, що з врахуванням часу перебування лейтенанта ОСОБА_6 на лікуванні та часу, необхідного для з`ясування факту та причин оголошення голодування, ним своєчасно, тобто 10 грудня 2023 року, було подано доповідь про аналіз стану військової дисципліни. Звертає увагу суду на те, що переведення лейтенанта ОСОБА_6 здійснено не з метою доукомплектування підрозділів, як передбачено п. 257 Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України, а задля покарання за висловлене невдоволення наругою з боку начальника над пам`яттю полеглого співвійськовослужбовця. Окрім того, вважає, що вказане законодавче положення не стосується військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту.

22 травня 2024 року позивач подав через особистий електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" заяву про розгляд справи без його участі.

Позивач у судове засідання 29 травня 2024 року не з`явився.

Представник відповідача у судовому засіданні 29 травня 2024 року проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву №292/1 від 19.03.2024 та запереченнях.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що майор ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) проходить військову службу в Державній спеціальній службі транспорту, в тому числі на день виникнення спірних правовідносин на посаді командира 2 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 .

11 грудня 2023 року заступник начальника штабу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 направив командиру Військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому доповів, що майор ОСОБА_1 , будучи обізнаним про відмову лейтенанта ОСОБА_6 виконати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 про переведення, не вчиняв жодних дій для належного встановлення внутрішнього порядку, який гарантував би неухильне виконання підлеглим особовим складом законів України і положень статутів Збройних Сил України, тобто самоусунувся від виконання своїх службових обов`язків.

Відповідно до ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на підставі рапорту від 11.12.2023 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №1756 від 11.12.2023 було призначено службове розслідування за фактом невиконання командиром 2 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 службових обов`язків, визначених ст.ст. 58, 59, 101 та 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України з метою встановлення порушень нормативно-правових актів та ступеня вини військовослужбовця.

03 січня 2024 року в межах проведення службового розслідування майор ОСОБА_1 надав пояснення, в яких звернув увагу на недостовірних відомостях рапорту від 11.12.2023, а саме: станом на момент написання рапорту відбувся процес прийому-передачі посади лейтенантом ОСОБА_6 згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №1686 від 04.12.2023. Повідомив, що 12 грудня 2023 року лейтенант ОСОБА_6 у супроводі командира 1 батальйону охорони вибула з розташування 3 взводу охорони 5 роти охорони 2 батальйону охорони для подальшого проходження служби до 1 батальйону охорони. Стверджував, що лейтенант ОСОБА_6 не повідомляла про не бажання виконати наказ про прийом-передачу посади. При цьому проінформував, що лейтенант ОСОБА_6 за станом здоров`я була декілька разів госпіталізована.

Так, за результатами проведеного службового розслідування складено акт, відповідно до змісту якого встановлено в діях майора ОСОБА_1 грубі порушення ст.ст. 58, 59, 101 та 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виразилися в не вимаганні від лейтенанта ОСОБА_6 (далі ОСОБА_6 ) виконати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2023 №331 (по стройовій частині), а навпаки підтриманні таких дій та не вимаганні покинути розташування частини, що підтверджується рапортом від 10.12.2023. Майор ОСОБА_1 шляхом самоусунення від виконання наказів командира Військової частини НОМЕР_1 не доповів командиру про невиконання наказів та неналежно виконував обов`язки в частині виховання у військовослужбовців поваги до військової служби.

За результатами проведеного службового розслідування за порушення ст.ст. 11, 58, 59, 101 та 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України рекомендовано притягнути командира 2 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і оголосити попередження про неповну службову відповідність.

Відповідно до відмітки на акті службового розслідування майор ОСОБА_1 з результатами службового розслідування не погодився, оскільки вважає, що таке проведене з метою його дискредитації з подальшим усуненням від виконання службових обов`язків за посадою у зв`язку з виявленням фактів корупційних діянь.

П. 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №18 від 04.01.2024 «Про результати проведення службового розслідування» командиру 2 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_1 за порушення ст.ст. 11, 58, 59, 101 та 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголошено попередження про неповну службову відповідність.

Вважаючи вказаний наказ Військової частини НОМЕР_1 протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення у спірних правовідносинах, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст. 1 Закону України «Про Державну спеціальну службу транспорту» від 05.02.2004 №1449-IV (далі Закон №1449) передбачено, що Державна спеціальна служба транспорту є спеціалізованим військовим формуванням, що входить до системи Міністерства оборони України, призначеним для забезпечення стійкого функціонування транспорту в мирний час та в особливий період.

Відповідно до ст. 5 Закону №1449, на військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту поширюється дія статутів Збройних Сил України.

Військовослужбовці Державної спеціальної служби транспорту несуть за свої протиправні дії або бездіяльність відповідальність у встановленому законом порядку (ст. 15 Закону №1449).

Згідно ст. 11 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі Статут), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Нормами ст. 37 Статуту передбачено, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Згідно ст. 58 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Відповідно до ст. 59 Статуту, командир (начальник) зобов`язаний, серед іншого, встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).

Вказане також кореспондується з нормами ст.ст. 101, 102 Статуту, що регламентують обов`язки командира батальйону.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування регламентовано Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі Дисциплінарний статут).

Дія цього Статуту поширюється, в тому числі, на військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту.

Військова дисципліна, в розумінні ст. 1 Дисциплінарного статуту це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності (ст. 6 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Отже, з проведеного правового аналізу норм Дисциплінарного статуту вбачається, що військовослужбовці для забезпечення виконання свого військового обов`язку захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, зобов`язані неухильно та бездоганно додержуватися військової дисципліни.

Командир, в свою чергу, зобов`язаний налагодити роботу таким чином, щоб не допускати вчинення дій зі сторони військовослужбовців, які б порушували дисципліну та внутрішній порядок, а при виявленні неналежної поведінки (порушення дисципліни та внутрішнього порядку) підпорядкованих військовослужбовців, командир батальйону повинен вживати заходи реагування на такі факти з метою відновлення військової дисципліни та внутрішнього порядку у батальйоні.

Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №331 від 27.11.2023 (по стройовій частині) лейтенанта ОСОБА_6 , командира 3 взводу охорони 5 роти охорони 2 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_2 , увільнено від займаної посади і призначено командиром 3 взводу охорони 2 роти охорони 1 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 .

З метою організації приймання та здавання справ і посад Військової частини НОМЕР_1 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №1611 від 27.11.2023 наказано здійснити приймання та здавання справ і посади командира 3 взводу охорони 5 роти охорони 2 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_2 від лейтенанта ОСОБА_6 до тимчасово виконуючого обов`язки командира 3 взводу охорони 5 роти охорони 2 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_8 у п`ятиденний строк з дати прийняття цього наказу.

Поряд з цим, у встановлений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №1611 від 27.11.2023 строк лейтенант ОСОБА_6 посаду не здала. Так, відповідно до акту про прийняття і здавання посади №96, затвердженого командиром 2 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 12 грудня 2023 року, лейтенант ОСОБА_6 здала посаду у період з 09.12.2023 по 11.12.2023.

Окрім того, в знак незгоди з діями та рішеннями командування Військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_6 оголосила голодування, що призвело до погіршення стану її здоров`я, внаслідок чого лейтенант опинилася на стаціонарному лікуванні в шпиталі Військової частини НОМЕР_3 .

Про вказані події майор ОСОБА_1 доповів командиру Військової частини НОМЕР_1 тільки 10 грудня 2023 року шляхом подання рапорту.

Позивач будь-яких доказів щодо вчинення активних дій з метою спонукання підлеглого військовослужбовця до виконання відданого їй наказу не надав.

Згідно ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Нормами ст. 85 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Вказане кореспондується також з нормами Порядку проведення службового розслідування у Державній спеціальній службі транспорту, затвердженого наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту №90 від 26.07.2022 (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 розділу V Порядку, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно п. 6 Розділу V Порядку після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акту службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Так, в ході службового розслідування було підтверджують факт порушення командиром 2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 статей 11, 58, 59, 101 та 102 Статуту, що проявилося у неналежному виконанні службових обов`язків в частині виховання у військовослужбовців поваги до військової служби та дотримання положення Статутів, неповідомленні про невиконання військовослужбовцем наказів командира Військової частини НОМЕР_1 та допущення внутрішнього порядку.

За результатами розгляду даної справи було підтверджено виявлені в ході службового розслідування факти. При цьому суд відхиляє посилання позивача на рапорт від 10.12.2024, в якому він повідомив командира Військової частини НОМЕР_1 про стан виконання лейтенантом ОСОБА_6 наказів та наявність обставин, що ускладнюють таке, оскільки лейтенант ОСОБА_6 повинна була виконати наказ від 27.11.2023 №1611 в 5-денний термін.

Суд також не бере до уваги твердження позивача про те, що вся відповідальність по виконанню наказу і повідомленню причин його не виконання лежить на лейтенанті ОСОБА_6 , як безпосереднього виконавця, оскільки саме командир відповідає за стан військової дисципліни військовослужбовців, що знаходяться у його підпорядкуванні, та повинен забезпечити його належне дотримання, а в разі необхідності вжити передбачені законом заходи.

Суд також відхиляє всі посилання ОСОБА_1 на те, що проведене службове розслідування пов`язане з його діями щодо виявлення фактів корупційних діянь, оскільки вказана обставина не спростовує встановлені в ході службового розслідування обставини щодо порушення позивачем своїх обов`язків командира. Суд зауважує, що у разі виявленні фактів корупційних діянь та інших випадків порушення закону військовослужбовцями, в тому числі Військової частини НОМЕР_1 , позивач зобов`язаних повідомити про такі відповідні правоохоронні органи. Поряд з цим, така обставина не виключає необхідність належного виконання ОСОБА_1 своїх військових обов`язків, як командира батальйону, в тому числі щодо забезпечення дотримання військовослужбовцями військової дисципліни.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

На думку суду, встановлені в ході службового розслідування обставини підтверджують факт порушення командиром 2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 статей 11, 58, 59, 101 та 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а тому накладення на позивача обраного командиром Військової частини НОМЕР_1 дисциплінарного стягнення є правомірним.

Щодо посилання позивача на допущені відповідачем процедурні порушення при прийнятті оскарженого наказу, суд зазначає, що не кожен дефект акту робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його правомірність.

Отже, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 по справі №826/10888/18.

В спірних правовідносинах факт реєстрації акту службового розслідування жодним чином не вплинув на виявлені в ході проведення службового розслідування порушення, а тому наявність цього формального порушення не може бути єдиною та безумовною підставою для скасування оскарженого наказу.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити безпідставно невиплачену частину грошового забезпечення, то оскільки дана позовна вимога є похідною від позовної вимоги про визнання протиправним наказу, то відмова у задоволенні первинної позовної вимоги слугує, в даному випадку, і для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюються спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

З огляду на відмову у задоволенні позову питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 07 червня 2024 року.

СуддяР.О. Ващилін