Справа № 160/15208/21
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Лисенко Н.О.,
представника позивача Кобеляцького Д.М.,
представника відповідача - Литовченко А.Ю.,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:
В обґрунтування позову позивач посилався на протиправність оскаржених рішень, як таких, що прийняті відповідачем усупереч Конституції України та нормам податкового законодавства. На думку позивача, контролюючим органом невірно визначено базу оподаткування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки без прийняття до уваги того, що об`єкти нерухомості знаходяться у спільній сумісній власності позивача та членів його родини. Додаткового зауважує про пропуск відповідачем строку надсилання цих рішень, які окрім цього, взагалі направлялися за колишньою податковою адресою позивача. Також посилався на безпідставність віднесення нерухомого майна до територіальної межі міста Нікополя й не зазначення у ППР детального розрахунку податкових зобов`язань.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2022 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.02.2024 касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2022 року у справі №160/15208/21 - скасовано, справу направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Підготовче засідання призначено на 04.04.2024 року. Встановлено учасникам справи строк на подання заяв по суті справи, з урахуванням висновків Верховного Суду викладених у постанові від 12.02.2024 у справі № 160/15208/21.

29.03.2024 від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, який протокольною ухвалою суду від 04.04.2024 повернутий відповідачу, адже поданий у неналежний спосіб. Разом з тим, відповідачу надано право подати відзив у встановлений законодавством спосіб.

Згідно наданого відповідачем відзиву від 25.04.2024, відповідач заперечує проти позовних вимог, зазначає, що нараховані ним податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки повністю відповідає нормам чинного законодавства та рішенню Нікопольської міської ради від 31.01.2014 № 125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя», спірні податкові повідомлення-рішення сформовані та направлені у спосіб, що передбачений нормами ПК України.

Згідно змісту відповіді на відзив, позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що контролюючий орган невірно визначив межі територіальної громади, до якої відноситься об`єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 ; 2) Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 179; 3) АДРЕСА_2 , а тому неправильно застосовані ставки податку.

Також позивачем зазначено, що не він не отримував спірні податкові повідомлення рішення, оскільки відповідач направляв їх не за тією податковою адресою, про яку позивач повідомляв контролюючий орган.

25.04.2024 від відповідача надійшли додаткові пояснення.

25.04.2024 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

09.05.2024 протокольною ухвали судом закрито підготовче провадження у справі, судовий розгляд справи призначено на 30.05.2024.

В судовому засіданні 30.05.2024 оголошено перерву до 06.06.2024.

04.06.2024 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні 06.06.2024 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши позиції представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачеві на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна, а саме:

- частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 576,1 кв.м.;

- частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 464,8 кв.м.;

- 1/3 частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 212,2 кв.м.;

- частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 31,5 кв.м.;

- частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 650,2 кв.м;

- частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 171,5 кв.м.;

- частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 280,3 кв.м.;

- частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1273 кв.м.;

- 447/1000 частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 6171,9 кв.м.;

- частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 87,3 кв.м.;

- частина нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 430,7 кв.м.;

- квартира за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 364,4 кв.м.;

- будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 102,8 кв.м.

Відповідачем за вказаними об`єктами нерухомого майна нараховані податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017-2019 роки, про що складені податкові повідомлення-рішення:

2017 рік:

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 36660,80 грн,

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 3687,04 грн,

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 1793,92 грн,

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 2756,48 грн,

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 1097,60 грн,

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 2974,72 грн,

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 905,39 грн,

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 35313,14 грн,

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 4161,28 грн,

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 201,60 грн,

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 8147,20 грн,

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 558,72 грн,

за 2018 рік:

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 38599,61 грн,

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 1276,99 грн,

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 41084,63 грн,

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 650,04 грн,

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 3206,99 грн,

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 3460,90 грн,

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 4289,64 грн,

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 1053,36 грн,

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 4841,39 грн,

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 234,55 грн,

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 9478,76 грн,

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 2087,11 грн,

2019 рік:

від 28.02.2020 року № 40-0407 на суму 34347,48 грн,

від 28.02.2020 року № 40-0407 на суму 131,85 грн,

від 28.01.2020 року № 40-0407 на суму 1431,34 грн,

від 28.01.2020 року № 40-0407 на суму 46050,55 грн,

від 28.01.2020 року № 40-0407 на суму 3879,22 грн,

від 28.01.2020 року № 40-0407 на суму 3594,62 грн,

від 28.01.2020 року № 40-0407 на суму 262,9 грн,

від 28.01.2020 року № 40-0407 на суму 5426,57 грн,

від 28.01.2020 року № 40-0407 на суму 1180,68 грн,

від 28.01.2020 року № 40-0407 на суму 728,61 грн,

від 28.01.2020 року № 40-0407 на суму 2339,38 грн,

від 28.01.2020 року № 40-0407 на суму 4808,13 грн.

Розрахунки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017, 2018 та 2018 роки до оскаржуваних документів, по об`єктах оподаткування, які належать позивачу наявні у матеріалах справи у вигляді зведених таблиць (а.с. 122-130 т.1).

Всі спірні податкові повідомлення-рішення направлені позивачу за адресою: АДРЕСА_8 .

Згідно копії повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 131. т.1), податкові повідомлення-рішення від 31.10.2018 року отриманні особою з прізвищем « ОСОБА_2 » 07.11.2018, податкові повідомлення-рішення від 05.02.2019 та податкові повідомлення рішення від 28.01.2020, 28.02.2020 не вручені адресату та повернуті на адресу відповідача з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 133, 134 т. 1).

Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з п.п.14.1.129-1 п.14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Згідно з п.п.14.1.129.1 п.14.1 статті 14 ПК України, об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки;

Будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи:

а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень;

б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;

в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;

г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою;

ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів.

Підпунктом 266.2.1 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до п.п. 266.3.2 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із п.п.266.4.1 п. 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. (п.п.266.5.1 п. 266.5 статті 266 Податкового кодексу України).

Порядок обчислення суми податку передбачений п.п. 266.7.1 ст. 266 означеного Кодексу, а саме: обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку (підпункт а).

Особливості визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб передбачені п.п. 266.1.2 ст. 266, відповідно до якої:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Обчислення контролюючим органом суми податку з об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, здійснюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

Так, при винесенні позивачеві оскаржуваних документів з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідачем застосовано ставки податку, визначені рішенням Нікопольської міської ради VI скликання № 5-57/УІ від 30.01.2015 року Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з урахуванням змін і доповнень, що вносились Нікопольською міською радою у періоди з 2017 року по 2019 роки включно.

Згідно висновків Верховного Суду, сформованих під час перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанції в цій справі, Верховний Суд зауважив, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо податкової адреси позивача, як фізичної особи станом на час прийняття податкових повідомлень рішень. Судами першої та апеляційної інстанції не досліджено будь-який документ, який підтверджує податкову адресу позивача. Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що судами попередніх інстанції не досліджено (перевірено) правомірність ставок податку. Проте позивач зазначав про неправильність застосування ставок по об`єктах нерухомості.

Під час нового розгляду, суд розглядає справу з урахуванням висновків та мотивів Верховного Суду, викладених у постанові від 12.02.2024 у цій справі.

Щодо надсилання позивачу податкових повідомлень-рішень за адресою: АДРЕСА_9 .

Як зазначає позивач, він не проживає за цією адресою, а тому не отримував спірних податкових повідомлень-рішень. З 06 жовтня 2006 року позивач проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 зазначений факт підтверджується відміткою у паспорті «зареєстрований» на 12 сторінці та повідомленням органу реєстрації фізичних осіб (а.с. 136 т.1).

Про зміну місця реєстрації позивачем було завчасно повідомлено податковий орган ще у 2007 році, оскільки він оформлювався як фізична особа-підприємець та обирав спрощену систему оподаткування, так званий єдиний податок, що підтверджується витягами із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та з реєстру платників єдиного податку.

За позицією відповідача, контролюючому органу відома тільки одна адреса позивача - АДРЕСА_9 , про зміну податкової адреси, позивач не повідомив у встановленому законом порядку.

Так, дійсно, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач ОСОБА_1 , зареєстрований як ФОП з 11.04.2007 та припинив діяльність 19.07.2023. Адреса місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 АДРЕСА_7 . При цьому, відомості реєстру не містять інформації щодо зміни місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 та дати такої зміни протягом перебування у статусі ФОП.

Відповідно до п.45.1 ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

За правилами п.70.7 ст.70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Отже, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що надіслано фізичній особі, якщо його надіслано на адресу за місцем проживання (податковою адресою) або останнього відомого його місцезнаходження, при цьому податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №826/17798/18, контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Разом з тим, відповідно до пунктів 1, 2 Розділу ІХ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822 фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР (додаток 12) або Заяви за формою № 5ДРП (додаток 13) відповідно.

Фізичні особи подають зазначені заяви особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання. Фізичні особи, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання, подають зазначені заяви особисто або через представника до будь-якого контролюючого органу.

Отже, процедура внесення змін до Державного реєстру та даних облікової картки пов`язується саме із виконанням фізичною особою як платником податків свого обов`язку щодо звернення до контролюючого органу із відповідною заявою за формою № 5ДР.

Однак, доказів звернення до податкового органу з заявою за формою №5-ДР позивачем не надано.

Разом з тим, матеріали справи містять заяви позивача звернуті до Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 10.12.2028, 21.01.2019, (а.с. 27, 28 т.3), які складені у довільній формі, в яких позивач повідомляв про те, що його податкова адреса: АДРЕСА_7 та просив направити податкові повідомлення-рішення на цю адресу. При цьому, згідно резолюцій керівництва на цих заявах, вказані заяви отримані відповідачем та повинні бути опрацьовані відповідними посадовими особами податкового органу.

Як встановлено, спірні податкові повідомлення рішення датовані за 2017 рік 31.10.2018, за 2018 рік 05.02.2019, за 2019 рік - 28.01.2020 та 28.02.2020.

При цьому, ППР за 2017 рік надіслані до звернення позивача із заявою від 10.12.2018, на адресу - АДРЕСА_9 .

Однак, ППР за 2018, 2019 роки також надіслані без урахування заяв позивача від 10.12.2018 та 21.01.2019, що є порушенням з боку відповідача.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуваючи на податковому обліку інформував позивача про свою податкову адресу: АДРЕСА_7 , однак спірні податкові повідомлення-рішення направлялись відповідачем не за цією адресою.

Таким чином, у розумінні податкового законодавства оскаржувані документи вважаються неврученими.

При цьому, згідно пояснень наданих представником позивача в судовому засіданні, особа під прізвищем « ОСОБА_2 », яка нібито отримала податкові повідомдення-рішення за 2017 рік, не є відомою позивачу.

Крім того, позивач посилається на судове рішення, яке набрало законної сили, від 16.11.2019 №160/5800/19, де встановлено, що належною адресою ОСОБА_1 є: АДРЕСА_7 , а не: АДРЕСА_10 .

Вказані обставини не заперечуються сторонами, однак, спірні ППР за 2017, 2018 роки направлялись раніше ніж вказане рішення набуло чинності.

Як зазначає позивач, направлення спірних ППР не за тією адресою призвело до їх неузгодженості та унеможливило оскаржити спірні ППР до суду.

Однак, суд зазначає, що свідченням того, що позивач оскаржив ППР за 2017-2019 роки є подання даного позову, і до набрання чинності судовим рішенням у даній справі спірні ППР є неузгодженими.

Аналізуючи наведені обставини, та надаючи їм відповідну правову оцінку, суд дійшов висновку про те, що сам факт направлення не на податкову адресу позивача спірних ППР не призвів до негативних наслідків у вигляді остаточного позбавлення позивача на їх оскарження, оскільки свідченням зворотного є даний спір, та як зазначалось до набуття чинності судовим рішенням у даній справі, спірні ППР є неузгодженими. При цьому, питання узгодження податкового зобов`язання буде розглядатись під час іншого спору, наприклад, про стягнення податкового боргу.

Крім доводів, щодо застосування відповідачем невірних ставок відповідного податку щодо трьох об`єктів нерухомого майна, позивачем не наведено інших сутніх (основних, визначальних) доводів щодо протиправності спірних ППР.

Отже, з урахуванням всіх обставин, суд вважає недостатніми, та такими, що не призводять до скасування ППР доводи позивача щодо направлення спірних ППР не на податкову адресу позивача.

Разом з тим, розглядаючи доводи позивача щодо неврахування при визначенні розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, факту нечинності рішення сесії Нікопольської міської ради від 31.01.2014 №125- 41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя», суд зазначає таке.

За позицією позивача, податковий орган безпідставно нараховував податок за ставками м. Нікополя, що є порушенням ПКУ по наступним адресам: 1) Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 173; 2) Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 179; 3) Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Дніпрове, вул. Центральна, буд. 9.

Відповідачем не заперечується той факт, що при складанні спірних ППР ним було застосовано рішення сесії Нікопольської міської ради №5-57/МІ від 30.01.2015 «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», з урахуванням змін та доповнень у періоди 2017 2019 роках.

Вказане рішення у відповідності до приписів п.п.266.5.1 п. 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, встановлює ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в межах міста Нікополь.

Однак, позивач зазначає, що 31.01.2014 Нікопольською міською радою було прийнято рішення «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя» №125-41/VI, яким міська рада, розглянувши містобудівну документацію «Проект внесення змін до генерального плану міста Нікополь Дніпропетровської області», розроблену ДП Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» ім. Ю.М.Білоконя, та «Історико-архітектурний опорний план, межі і режими використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів м. Нікополь Дніпропетровської області», розроблену Науково-дослідним інститутом пам`яткоохоронних досліджень і затверджену Наказом Міністерства культури від 27.03.2013 №228, враховуючи позитивний експертний звіт ДП «Укрдержбудекспертиза» від 13.12.2013 №00-0355-13/МД щодо розгляду містобудівної документації «Проект внесення змін до генерального плану міста Нікополь Дніпропетровської області», затвердила містобудівну документацію «Проект внесення змін до генерального плану міста Нікополь Дніпропетровської області» з розрахунковим періодом до 2036 року, заходи з реалізації генерального плану з внесеними змінами та зміни меж міста та містобудівну документацію «Історико-архітектурний опорний план, межі і режими використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів м. Нікополь Дніпропетровської області».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 по справі №160/7600/20, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021, адміністративний позов Червоногригорівської селищної ради до Нікопольської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Нікопольська районна державна адміністрація, про визнання протиправним та не чинним рішення задоволено повністю; визнано протиправним та не чинним рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2014 №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя».

Постановою Верховного Суду України 24 січня 2023 року по справі №160/7600/20 касаційну скаргу Нікопольської міської ради задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 - змінено, виключивши з їх мотивувальної частини висновки про порушення Нікопольською міською радою норм частини сьомої статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В решті оскаржувані судові рішення залишено без змін.

Отже, рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2014 №125- 41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя» визнано протиправним та не чинним.

На думку позивача, у зв`язку із визнанням нечинним вказаного рішення, об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресами: 1) Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 173; 2) Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 179; 3) Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Дніпрове, вул. Центральна, буд. 9, знаходяться поза межами міста Нікополь, а тому застосування рішення сесії Нікопольської міської ради №5-57/МІ від 30.01.2015 «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» при обрахунку податку за наведені об`єкти, є неправильним.

Суд погоджується з такими доводами позивача, виходячи з такого.

Згідно наданих позивачем доказів під час нового розгляду справи, зокрема, відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській обл. № 415-0.171-428/40-18 від 19.12.2018 року, 1) будівлі розташовані за адресою м. Нікополь, вул. К.Лібкнехта 173 та м. Нікополь, вул. К.Лібкнехта 179 відносяться до адміністративно територіальної одиниці Нікопольського району КОААТУ -. 2) будинок, розташований по вул. Центральна, 9 в Дніпровському р-н, с. Дніпрове взагалі відноситься до територіальної одиниці Новоолександрівська сільська рада Дніпровський район Дніпропетровська область

Також згідно відповіді №2619/0/2-23 від 21.12.2023 року Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області на адвокатський запит адвоката позивача, повідомлено, що нежитлова будівля (складське приміщення літ. "С") реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 16, яке належить гр. ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (1/2 частина) та раніше мало поштову адресу: АДРЕСА_1 , та нежитлова будівля (овощесховище - А) реєстраційний номер нерухомого майна 16, яке належить гр. ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності (1/2 частина) раніше мало поштову адресу: АДРЕСА_11 , по адміністративно-територіальному підпорядкуванню знаходяться на території Червоногригорівської селищної територіальної громади.».

Отже, наведеним доказами підтверджено, що вказані об`єкти нерухомого майна не знаходяться в межах міста Нікополь.

Разом з тим, відповідач зазначає, що станом на час прийняття спірних ППР рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2014 №125- 41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя» було чинним, а тому відповідачем правомірно застосовано при визначені розміру податкових зобов`язань для об`єктів, що розташовані за адресами: 1) Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 173; 2) Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 179; 3) Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Дніпрове, вул. Центральна, буд. 9.

Однак, Верховний Суд у справі № 804/8091/17 зазначив, що: «аналіз положень ст. 58 Конституції України свідчить про те, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали. Конституційний принцип незворотності дії закону в часі неодноразово був предметом вивчення, проте в правозастосовній практиці проблема щодо особливостей його практичної реалізації залишається невирішеною. Єдиний виняток з описаного правила закріплений в ч. 1 ст. 58 Конституції України, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Суди попередніх інстанцій у справі № 804/8091/17 встановили, що спірне Рішення прийняте поза межами повноважень, не у спосіб та не в порядку, встановленому законом. Верховний Суд визнав, що ч. 2 ст. 265 КАС України, згідно з якою нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не визначає можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним».

В цій справі, Касаційний суд наголосив на неможливості зобов`язати платника податків виконати положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом. Отже, Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що визнання протиправним та нечинним в судовому порядку рішення Криворізької міської ради в оскаржуваній частині унеможливлює його застосування при обчисленні ставок податку з орендної плати саме з моменту його прийняття. Суд касаційної інстанції зазначив, що застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, в будь-якому випадку є незаконним.

Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 справі № 260/2988/2: «Суд погоджується з висновком суду першої інстанції у цій справі, що визнання протиправним і нечинним у судовому порядку рішення Яношівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 19 червня 2019 року № 114 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Яношівської сільської ради на 2020 рік" в оскаржуваній частині унеможливлює його застосування при обчисленні ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, саме з моменту його прийняття. Колегія суддів зазначає, що застосування до фізичних/юридичних осіб нормативно-правових актів, які є протиправними, у будь-якому випадку є незаконним. Відтак, твердження суду першої про те, що протиправні положення рішення Яношівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 19 червня 2019 року № 114 не можуть бути застосовані до позивача, повністю відповідають чинному законодавству. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 березня 2020 року у справі №160/1088/19. Натомість, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, безпідставно виходив з правомірності застосування контролюючим органом скасованого в судовому порядку рішення органу місцевого самоврядування з мотивів його дійсності на час нарахування відповідачем податку».

Отже, застосування рішення сесії Нікопольської міської ради №5-57/МІ від 30.01.2015 «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» при обрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017-2019 роки щодо об`єктів нерухомого майна, які розташовані за адресами: 1) Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 173; 2) Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 179; 3) Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Дніпрове, вул. Центральна, буд. 9, є протиправним.

Зазначене призводить до скасування податкових повідомлень рішень, які прийняті щодо наведених об`єктів нерухомого майна.

Разом з тим, згідно розрахунків податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючим органом за 2017 рік та 2018 рік, такий податок за об`єкт, який розташований, за адресою: АДРЕСА_2 не нараховувався.

У розрахунку за 2019 рік податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за цей об`єкт також не нараховувався, однак, в розрахунку міститься інформація щодо нарахування цього податку за об`єкт: м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 9 у розмірі 131,85 грн. Вказаного об`єкту у володінні позивача на праві власності не має, що свідчить про безпідставне нарахування відповідачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт: АДРЕСА_2 , та відповідно прийняття протиправного податкового повідомлення рішення від 28.02.2020 року № 0-0407 на суму 131,85 грн.

Наведені вище обставини дають підставу для висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 35313,14 грн (сформованого щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: м. Нікополь, вул. К. Лібкнехта, 179), від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 8147,20 грн (сформованого щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: м. Нікополь, вул. К. Лібкнехта, 173), від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 41084,63 грн (сформованого щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: м. Нікополь, вул. К. Лібкнехта, 179), від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 9478,76 грн (сформованого щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: м. Нікополь, вул. К. Лібкнехта, 173), від 28.01.2020 року № 40-0407 на суму 46050,55 грн (сформованого щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: м. Нікополь, вул. К. Лібкнехта, 179), від 28.02.2020 року № 40-0407 на суму 131,85 грн (сформованого щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 9).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

За приписами частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, наявні підстави для часткового задоволення позову.

Здійснити розподіл судового збору у відповідності до статті 139 КАС України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 35313,14 грн,

від 31.10.2018 року № 0-0407 на суму 8147,20 грн,

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 41084,63 грн,

від 05.02.2019 року № 0-0407 на суму 9478,76 грн,

від 28.01.2020 року № 0-0407 на суму 46050,55 грн,

від 28.02.2020 року № 0-0407 на суму 131,85 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ ВП 44118658) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1402,06 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 07.06.2024.

Суддя Н.Є. Калугіна