Справа № 420/35227/23
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Савранської селищної ради Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Савранської селищної ради Одеської області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області №491-V від 09.10.2015 про вилучення з користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у гр. ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 25.12.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 05.01.2024 року поновлено позивачці строк звернення до суду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Справу розглянуто з урахуванням перебуванням судді Токмілової Л.М. у відпустці.

В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що спірним рішенням Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області №491-V від 09.10.2015 у неї було вилучено з користування земельну ділянку розміром 0,20 га для ведення особистого селянського господарства. Підставою для вилучення такої ділянки відповідачем було зазначено наявність заяви ОСОБА_1 про відмову від земельної ділянки. Позивачка зазначає, що такої заяви не подавала, у зв`язку з чим спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

22.01.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначив, що позивачкою не надано доказів того, що спірна земельна ділянка перебувала у її користуванні, тому оскільки земельна ділянка на даний час не сформована, кадастровий номер відсутній, гр. ОСОБА_2 не зверталася до Савранської селищної ради Одеської області з заявою про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування, то позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

09.10.2015 року Осичківською сільською радою Савранського району Одеської області прийнято рішення №491-У "Про вилучення з користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у гр. ОСОБА_1 ", яким вилучено з користування земельну ділянку розміром 0,20 га для ведення особистого селянського господарства у гр. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 на підставі її заяви про вилучення земельної ділянки з користування.

Позивачкою зазначено, що вона не подавала заяви про вилучення з користування земельної ділянки розміром 0,20 га в межах населеного пункту за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді архівного відділу Подільської РДА від 12.01.2024 року № 08.6-06-02/06 заява ОСОБА_1 про вилучення земельної ділянки з користування на зберігання до архівного відділу не надходила, у справу не формувалась.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Згідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (далі ЗК України) та Законом України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст. 12 ЗК України До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст;

д) організація землеустрою;

е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;

є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства;

ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства;

з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу;

и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом;

і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок;

ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст;

й) вирішення земельних спорів;

к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 141 ЗК України передбачено підстави припинення права користування на земельну ділянку, зокрема:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Зі змісту рішення Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області від 09.10.2015 року №491-У, згідно з яким з користування позивачки було вилучено земельну ділянку розміром 0,20 га для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що воно було прийняте на підставі особистої заяви ОСОБА_1 .

Разом із тим, заява позивачки, на підставі якої прийнято оскаржуване рішення, до архівного відділу Подільської РДА не передавалась, що підтверджується листом від 17.08.2022 року №08.6-06-02/06.

Таким чином, юридична підстава, а саме заява ОСОБА_1 про вилучення земельної ділянки з користування, за якою нібито було прийняте оскаржуване рішення, відсутня.

Позивачка наголошує, що нею відповідна заява не подавалася взагалі.

У той же час, відповідачем не надано доказів щодо існування такої заяви ОСОБА_1 , як і відповідно не надано самої заяви.

Таким чином, рішення Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області від 09.10.2015 року №491-У підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не надано до суду належних доказів на підтвердження його правомірності, а саме заяви ОСОБА_1 про вилучення земельної ділянки з користування, яка є основним та єдиним доказом для визнання правомірності оскаржуваного рішення.

Водночас, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, з урахуванням того, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення про вилучення з користування ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, суд доходить висновку, що спірне рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Разом із ти, позивачка у позовних вимогах зазначила номер спірного рішення 491-V, відповідач у своєму відзиві та в листах-відповідях зазначав номер рішення 491-V або 491-VI, однак як вбачається з копії наданого рішення, його дійсний номер 491-У.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд вважає необхідним у відповідності до вимог ст.139 КАС України стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Савранської селищної ради Одеської області (66200, Одеська обл., смт. Саврань, вул. Соборна, буд. 9, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області №491-У від 09.10.2015 "Про вилучення з користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у гр. ОСОБА_1 ".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Савранської селищної ради Одеської області (66200, Одеська обл., смт. Саврань, вул. Соборна, буд. 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три) грн.60 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.