Справа № 160/2480/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2024 року Справа № 160/2480/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
секретаря судового засідання: Осуховської Ж.С.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Горба О.В.,
представника відповідача: Стельмаха І.В.,
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №4430/5 від 27.12.2023 «Про задоволення скарги».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.06.2023 до позивача як державного реєстратора звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Зе Технолоджі» щодо проведення реєстраційної дії з внесення до Державного реєстру відомостей про обтяження об`єкта нерухомого майна (будівлі та споруди), що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Полігонна, 25а. За результатами розгляду документів, поданих для державної реєстрації, щодо вищевказаного об`єкта нерухомого майна, позивачем прийнято рішення про: державну реєстрацію іпотеки №68215025 від 28.06.2023, номер запису про іпотеку 50797385; державну реєстрацію обтяження №68216303 від 28.06.2023, номер запису про обтяження 50795257. Наказом Міністерства юстиції України №4430/5 від 27.12.2023 було задоволено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон». За результатами розгляду даної скарги відповідачем було визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано прийняті рішення від 28.06.2023 за №№68215025, 68216303, 68219968, а також рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 11.07.2023 №68402943. Одночасно з анулюванням прийнятих позивачем рішень спірним наказом було анульовано позивачу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Спірний наказ був прийнятий відповідачем на підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 21.12.2023 за результатами розгляду скарги Товариства з відповідальністю «Пакстон» від 07.11.2023, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2023 за №СК-4514-23. Згідно зробленого відповідачем висновку, під час вчинення реєстраційних дій державним реєстратором не було належним чином перевірено подані документи та не встановлено відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. В якості підстави, всупереч якій державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав, у спірному наказі відповідачем вказано положення п. 7 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем. В обґрунтування прийнятого рішення, у висновку зазначено про те, що державним реєстратором ОСОБА_1. не було належним чином перевірено подані документи та не встановлено відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Позивач не погоджується зі спірним наказом, вважає його необґрунтованим та протиправним, що стало підставою звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.
Разом з адміністративним позовом позивач подав до суду клопотання про забезпечення позову (вх. №8303/24), в якому просив вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 3 Наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» за №4430/5 від 27.12.2023 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі та зобов`язати Державне підприємство «Національні інформаційні системи» відновити доступ державному реєстратору Криворізької державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 у задоволенні клопотання про забезпечення позову в адміністративній справі №160/2480/24 відмовлено повністю.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
27.02.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №7365/24), в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що за результатами розгляду скарги на дії позивача було встановлено, що реєстраційні дії проведені за наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації, у зв`язку з чим, оспорюваний наказ є правомірним, а позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, відповідач наголошував на наявності підстав для закриття провадження в частині позовних вимог.
27.02.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про перехід зі спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (вх. №7293/24).
28.02.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог (вх. №7645/24, вх. №7385/24).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 клопотання представника Міністерства юстиції України про перехід зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи №160/2480/24 за правилами загального позовного провадження задоволено. Суд перейшов зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи №160/2480/24 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові та у відповіді на відзив, які надавались на адресу суду, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, посилаючись на відзив та заперечення на відповідь на відзив, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим, у задоволенні позову просив відмовити.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки до суду не повідомив.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що розпорядженням голови Криворізької районної державної адміністрації від 14.03.2016 №32-к «Про призначення ОСОБА_1 » відповідно до Законів України «Про місцеві державні адміністрації», «Про державну службу», Кодексу Законів про працю України, призначено ОСОБА_1 на посаду державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації райдержадміністрації з 14.03.2016, за переведенням з Криворізького районного управління юстиції у Дніпропетровській області, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом райдержадміністрації.
Також, судом встановлено, що державним реєстратором Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_1 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень об`єкта нерухомого майна (будівель та споруд), розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Полігонна, 25а, а саме: іпотеки №68215025 від 28.06.2023, номер запису про іпотеку 50797385, та заборони відчуження №68216303 від 28.06.2023, номер запису про обтяження 50795257, на підставі заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Зе Технолоджі».
07.11.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «Пакстон» було подано до Міністерства юстиції України скаргу (зареєстрована за вх. №СК-4514-23 від 10.11.2023) на реєстраційні дії, вчинені державним реєстратором, у якій скаржник просив визнати прийнятими з порушеннями Закону та анулювати рішення державного реєстратора Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_3 №678215025 від 28.06.2023 про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку 50797385, та №68216303 від 28.06.2023 про державну реєстрацію обтяження, номер запису про обтяження 50795257.
На думку скаржника, оскаржені рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень прийняті із порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 25.12.2015 №1127, отже, підлягають визнанню прийнятими з порушенням Закону та анулюванню. Всупереч змісту правочину, іпотечного договору №10-13/ЮЛ/1 від 18.07.2013, державний реєстратор ОСОБА_1 провела державну реєстрацію іпотеки 28.06.2023, зазначивши іпотекодавцем особу Товариство обмеженою відповідальністю «Зе Технолоджі», дійсну сторону цього правочину, але не власника майна на час проведення реєстраційної дії, та іпотекодержателем - Товариство і обмеженою відповідальністю «Фінанс Роялті», яке не є стороною іпотечного договору, фінансовою установою, крім того, не є належним іпотекодержателем за договором відступлення прав. Державної реєстрації договору відступлення прав не здійснено, договір не посвідчувався нотаріально, серед переліку підстав для проведення оскарженої реєстраційної дії він не зазначений. При цьому, дійсний, добросовісний набувач майна Товариство з обмеженою відповідальністю «Пакстон» не був повідомлений про існування заяви щодо обтяження іпотекою його майна, незважаючи на те, що за інформацією державного реєстру прав є суб`єктом речових прав на майно, яке обтяжується іпотекою.
Засідання Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції щодо розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» було призначено на 21.12.2023.
За результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія) було складено висновок від 21.12.2023, яким рекомендовано:
- скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» від 07.11.2023 задовольнити;
- визнати прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення від 28.06.2023 №№68215025, 68216303, 68219968, від 29.06.2023 №68229455 державного реєстратора Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_3, від 11.07.2023 №68402943 приватною нотаріуса Дніпровського міського нотаріальної о округу Бондар Ірини Михайлівни;
- анулювати доступ до Державною реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_1 .
Відповідно до висновку Колегією встановлено наступне:
« 1. Скаржник зазначає, що він є власником будівель на підставі договору купівлі-продажу.
2. 23.10.2023 скаржник дізнався про прийняття оскаржуваних рішень, на підставі яких державним реєстратором ОСОБА_1. зареєстровані іпотека та заборона відчуження на будівлі.
3. Скаржник вважає оскаржувані рішення протиправними, оскільки реєстрація іпотеки та заборони проведена з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації прав, зокрема, заяви про державну реєстрацію обтяжень подані неналежною особою, подані документи не відповідали законодавству у сфері державної реєстрації прав, реєстрація проведена за наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами, а також, заяви про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача будівель подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим набувачем.
4. Колегією встановлено, що державним реєстратором ОСОБА_1. під час прийняття оскаржуваних рішень належним чином не було перевірено подані документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, оскільки заяви про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно та новим правонабувачем, що є підставою для відмови в проведенні державної реєстрації прав.
5. Колегією встановлено, що на підставі рішень від 28.06.2023 №68219968, від 29.06.2023 №68229455 (далі - рішення-1) державного реєстратора ОСОБА_1., зареєстровані зміни до запису про іпотеку та заборону відчуження, а також, на підставі рішення від 11.07.2023 №68402943 (далі - рішення-2) приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни (далі - приватний нотаріус Бондар І.М.) проведено реєстрацію відступлення права вимоги за договором іпотеки на будівлі.
6. Таким чином, оскаржувані рішення прийняті з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації прав та підлягають анулюванню.
7. Крім того, рішення-1 державного реєстратора ОСОБА_1. та рішення-2 приватного нотаріуса Бондар І.М. підлягають анулюванню як такі, що випливають з факту прийнятих з порушенням оскаржуваних рішень, оскільки призвели до внесення недостовірної інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав).
8. Зважаючи на грубі порушення державним реєстратором ОСОБА_1. вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав, Колегією вбачаються достатні підстави для анулювання їй доступу до Державного реєстру прав.
9. Отже, скарга піддягає задоволенню.».
Наказом Міністерства юстиції України від 27.12.2023 №4430/5 «Про задоволення скарги» відповідно до частини третьої статті 26, підпунктів «а», «б» пункту 1 частини сьомої статті 37, пункту 1 частини першої статті 3, пункту 7 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»:
1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» від 07.11.2023 задоволено.
2. Визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення від 28.06.2023 №№68215025, 68216303, 68219968 державного реєстратора Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_3, від 11.07.2023 №68402943 приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни.
3. Анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_1 .
4. Виконання пункту 2 наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.
5. Виконання пункту 3 наказу покладено на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».
Підстава: висновок Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 21.12.2023 за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» від 07.11.2023, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2023 за №СК-4514-23.
Не погодившись із вказаним наказом, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, ї посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані та направлені на забезпечення визнання та захисту державою таких прав Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 2 вказаного Закону:
- державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №1952-IV, організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).
Частиною першою статті 26 вказаного Закону визначено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону №1952-IV державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.
Ведення Державного реєстру прав здійснюється з використанням програмного забезпечення, що забезпечують його сумісність і взаємодію з іншими інформаційними системами та мережами, що становлять інформаційний ресурс держави. Програмне забезпечення Державного реєстру прав повинно забезпечувати проведення реєстраційних дій виключно з використанням кваліфікованого електронного підпису (ч. 4 ст. 12 Закону №1952-IV).
Відповідно до ч. 8 ст. 12 Закону №1952-IV, доступ державного реєстратора до Державного реєстру прав здійснюється шляхом багатофакторної автентифікації у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України у Порядку ведення Державного реєстру прав.
Аналіз наведених вище правових норм дає підстави суду стверджувати, що позивач як державний реєстратор наділений правом доступу до Державного реєстру прав та внесення до нього відомостей про речові права, обтяження речових прав на підставі прийнятих ним рішень про державну реєстрацію прав.
Відповідно до приписів статті 7 Закону №1952-IV Міністерство юстиції України, поміж іншого: забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом.
Статтею 37 Закону №1952-IV визначено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону №1952-IV передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Частиною другою вказаної статті визначено, що Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.
Відповідно до частини третьої указаної статті рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав.
Як зазначено в частині шостій статті 37 Закону №1952-IV, за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу: про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про залишення скарги без розгляду по суті.
Відтак, до повноважень відповідача належить розгляд скарг на рішення державного реєстратора, за наслідками розгляду яких Міністерство юстиції України може повністю або частково задовольнити скаргу, зокрема шляхом прийняття рішення про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.
Згідно ч. 10 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Порядок № 1128).
Згідно з пунктом 2 Порядку №1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком. Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.
Пунктом 10 Порядку №1128 в редакції від 22.06.2022 передбачено, що для забезпечення можливості участі у колегіальному розгляді скарги у сфері державної реєстрації скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів (далі - заінтересовані особи), або надання зазначеними особами письмових пояснень по суті скарги Мін`юст чи відповідний територіальний орган не пізніше ніж за два дні, а під час воєнного стану - за 15 днів до дня засідання колегії забезпечує оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті інформації про дату, час і місце такого засідання, а під час воєнного стану - про дату, час і місце такого засідання, а під час воєнного стану - про дату засідання, та додатково повідомляє зазначену інформацію заінтересованим особам засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).
Інформація про дату, час і місце засідання колегії, що проводиться після відкладення розгляду скарги або для повторного розгляду скарги у визначених законодавством випадках, не оприлюднюється, якщо колегією не прийнято рішення про інше.
Відсутність заінтересованих осіб під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.
Розгляд скарг у сфері державної реєстрації колегіально під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», проводиться з урахуванням обмежень, встановлених відповідним рішенням Кабінету Міністрів України.
Розгляд скарг у сфері державної реєстрації під час дії воєнного стану проводиться без участі заінтересованих осіб.
Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.
Судом встановлено, що під час дії воєнного стану та з урахуванням вимог, встановлених пунктом 10 Порядку № 1128, за 15 днів до дня засідання Колегії 05.12.2023 на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України було розміщено інформацію про засідання Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції з розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2023 за №СК-4514-23).
Крім того, як встановлено з матеріалів справи, позивачу було направлено відповідне повідомлення про дату засідання Колегії на його офіційну електронну адресу.
Пунктами 13, 14 Порядку №1128 передбачено, що за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:
1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;
2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.
За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.
Рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні, висновок колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) або їх засвідчені копії розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту чи відповідного територіального органу не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», засвідчені в установленому законодавством порядку відповідні копії рішень Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) разом із супровідним листом надсилаються скаржнику.

Згідно пункту 12 Порядку №1128 матеріали скарги у сфері державної реєстрації надаються заінтересованим особам за їх клопотанням для ознайомлення та/або фотографування. Якщо таке клопотання заявлено під час засідання колегії (крім випадку проведення засідання під час воєнного стану), колегія відкладає розгляд скарги на строк, необхідний для ознайомлення з відповідними матеріалами, але не більш як на одну годину.

Під час воєнного стану заінтересована особа має право заявити клопотання про надіслання їй матеріалів скарги в електронній формі на адресу електронної пошти. Мін`юст чи відповідний територіальний орган забезпечує надіслання таких матеріалів протягом трьох робочих днів після отримання клопотання.

Заінтересовані особи мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду.

Заінтересована особа, яка повідомляє про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того самого предмета, з тих самих підстав, про які зазначено у відповідній скарзі, такі особи подають колегії засвідчену копію відповідного судового рішення.

Нормами пунктів 3 і 4 Розділу ІІІ Положення про Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.01.2020 №71/5, передбачено, що Мін`юст, відповідний територіальний орган забезпечують завчасне повідомлення членів Колегії про порядок денний, дату, час і місце проведення засідання Колегії, а також надання члену Колегії на його прохання матеріалів в електронній формі, необхідних для розгляду скарг.

Розгляд Колегією скарги здійснюється в такій послідовності: 1) доповідь посадової особи Мін`юсту чи відповідного територіального органу по суті скарги, відповіді на питання членів Колегії; 2) надання усних пояснень по суті скарги скаржником, державним реєстратором, іншими особами, запрошеними на засідання Колегії, а також представниками неурядових організацій, що представляють та захищають інтереси бізнесу в Україні, у тому числі представниками Ради бізнес-омбудсмена, відповіді на питання членів Колегії; 3) обговорення Колегією скарги; 4) винесення членом Колегії на голосування проєкту рішення за результатом розгляду скарги; 5) голосування Колегією за результатом розгляду скарги. Особи, запрошені на засідання Колегії, а також представники неурядових організацій, що представляють та захищають інтереси бізнесу в Україні, мають право бути присутніми на засіданні Колегії виключно під час надання усних пояснень по суті такої скарги. Посадові особи Мін`юсту чи відповідного територіального органу можуть бути присутні на засіданні Колегії з дозволу головуючого на засіданні Колегії.

З наведеного вбачається, що скаржник, суб`єкт оскарження (державний реєстратор) та інші заінтересовані особи наділені правом надавати свої пояснення та заперечення по суті скарги, які повинні прийматися Колегією до розгляду.

Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 12.09.2019 у справі №821/1490/17.

Як встановлено з матеріалів справи, 21.12.2023 Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції розглянуто скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» на рішення №678215025 від 28.06.2023 про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку 50797385, та №68216303 від 28.06.2023 про державну реєстрацію обтяження, номер запису про обтяження 50795257, прийняті державним реєстратором Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_1 щодо відповідних будівель та споруд.

Під час розгляду скарги Колегією встановлено, що скаржник є власником будівель на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.2020, укладеного між скаржником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Абрис Дніпро» (далі - ТОВ «Абрис Дніпро»), посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Євгеном Володимировичем, зареєстрованого в реєстрі за №2626 (далі - договір купівлі-продажу).

З отриманої Інформації з Державного реєстру прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.10.2023 №351381337, скаржник дізнався про оскаржувані рішення державного реєстратора ОСОБА_1., на підставі яких були зареєстровані іпотека та заборона відчуження на будівлі. Обставин та доказів на їх підтвердження, які б спростовували такі доводи скаржника, Колегією не встановлено.

Скаржник вважає оскаржувані рішення протиправними, оскільки реєстрація іпотеки та заборони відчуження проведена з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації прав, зокрема, заяви про державну реєстрацію обтяжень подані неналежною особою, подані документи не відповідали законодавству у сфері державної реєстрації прав, реєстрація проведена за наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами, а також, заяви про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача будівель подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим набувачем.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, перевіряє відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а також перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Також під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 18 Закону, порядок державної реєстрації прав передбачає, зокрема, перевірку документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

Пунктом 7 частини першої статті 24 Закону передбачена відмова в державній реєстрації прав, якщо заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем.

З відомостей Державного реєстру прав Колегією встановлено, що для проведення державної реєстрації іпотеки та заборони відчуження до державного реєстратора ОСОБА_1. звернувся керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Зе Технолоджі» (далі - ТОВ «Зе Технолоджі») ОСОБА_2 . До заяв про державну реєстрацію прав були додані наказ Міністерства юстиції України від 30.11.2020 за №4154/5 (далі - Наказ), лист Міністерства юстиції України від 04.11.2021 №103485/СК-2378-21/33.3, лист Міністерства юстиції України від 09.06.2023 №74304/81742-0-23/33.3 (далі - листи Мін`юсту), запит державного реєстратора ОСОБА_1. від 24.05.2023 №59, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану 1, додаткова угода №1 до кредитного договору від 19.11.2013, укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвесткредит» (далі - ТОВ «Інвесткредит») та ТОВ «Зе Технолоджі», дублікат іпотечного договору №10-13/ЮЛ/1 від 12.10.2020, укладений між ТОВ «Інвесткредит» та ТОВ «Зе Технолоджі», виданий Державним нотаріальним архівом, зареєстрований у реєстрі за №1-249. кредитний договір №10-13/ЮЛ, від 18.07.2013, укладений між ТОВ «Інвесткредит» та ТОВ «Зе Технолоджі», витяги з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 28.06.2023, №№84775664, 84775637, 84775549, 84775426, Інформація з Єдиного реєстру боржників від 28.06.2023.

У листах Мін`юсту щодо надання роз`яснень стосовно правових підстав для відновлення запису про обтяження та іпотеку у Державному реєстрі прав, доданих до заяв державним реєстратором ОСОБА_1., було зазначено, що в силу вимог Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється, тягне за собою відповідальність згідно із законом. Також, у листах Мін`юсту зазначається, що виконання наказу в частині скасування оскаржених рішень покладено на Офіс протидії рейдерству Мін`юсту. Однак, виконання Наказу виявилось неможливим у зв`язку з державною реєстрацією переходу права власності на будівлі від ТОВ «Абрис Дніпро» до скаржника на підставі договору купівлі-продажу.

Однак, державний реєстратор ОСОБА_1., ігноруючи норми Закону, зокрема, пункт 7 частини першої статті 24 Закону, прийняв оскаржені рішення та зареєстрував іпотеку та заборону на будівлі.

Таким чином, державним реєстратором ОСОБА_1. не було належним чином перевірено подані документи, не встановлено відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме маймо та їх обтяженнями, прийнято оскаржувані рішення за наявності підстави для відмови у проведенні державної реєстрації прав, передбаченої пунктом 7 частини першої статті 24 Закону.

Отже, оскаржені рішення прийняті з порушенням Закону та підлягають анулюванню.

Відповідно до пункту 9 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128 (зі змінами), (далі - Порядок №1128) під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі прав і вирішує, зокрема: чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Колегією встановлено, що на підставі рішень-1 державного реєстратора ОСОБА_1. зареєстровані зміни до запису про іпотеку та заборону, а також, на підставі рішення-2 приватного нотаріуса Бондар І.М. проведено реєстрацію відступлення права вимоги за договором іпотеки на будівлі від ТOB «Інвесткредит» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Роялті» (далі - ТОВ «Фінанс Роялті»).

Рішення-1 державного реєстратора ОСОБА_1 та рішення-2 приватного нотаріуса Бондар І.М. підлягають анулюванню як такі, що випливають з факту прийнятих з порушенням оскаржуваних рішень, оскільки призвели до внесення недостовірної інформації до Державного реєстру прав.

Під час дії воєнного стану та з урахуванням вимог, встановлених пунктом 10 Порядку №1128, за 15 днів (дата публікації оголошення 05.12.2023) до дня засідання Колегії на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України було забезпечено оприлюднення інформації про дату засідання розгляду даної скарги та додатково повідомлено зазначену інформацію скаржнику, державному реєстратору ОСОБА_1 та заінтересованим особам засобами електронної пошти.

Абзацом п`ятим пункту 10 Порядку №1128 регламентовано, що розгляд скарг у сфері державної реєстрації під час дії воєнного стану проводиться без участі скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів (далі - заінтересовані особи).

Після повідомлення про розгляд скарги до Мін`юсту надійшли клопотання про ознайомлення з матеріалами скарги від державного реєстратора ОСОБА_1. від 06.12.2023 №152, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06.12.2023 за №СК-4943-23, відповідь на яке надано листом Міністерства юстиції України від 06.12.2023 за №160735/СК-4943-23/33.2.1, від ТОВ «Зе Технолоджі» від 06.12.2023 №06-12/1, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 06.12.2023 за №СК-4951-23, відповідь на яке надано листом Міністерства юстиції України від 07.12.2023 №161345/СК-4951-23/33.2.1.

Пунктом 12 Порядку №1128 передбачено, що заінтересовані особи мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються Колегією до розгляду.

Так, до Мін`юсту після призначення колегіального розгляду надійшли пояснення по суті скарги від державного реєстратора ОСОБА_1. від 18.12.2023, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.12.2023 за №СК-5143-23, від ТОВ «Зе Технолоджі» від 20.12.2023, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.12.2023 за №СК-5167-23, які долучені до матеріалів скарги та досліджені в ході колегіального розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 37 Закону, за результатами розгляду скарги на рішення у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України приймає мотивоване рішення, зокрема, про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав).

Підпунктами «а», «б» пункту 1 частин сьомої статті 37 Закону визначено, що підставою для визнання прийнятим з порушенням Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є, зокрема, встановлення Міністерством юстиції України, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав із порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктами 1, 2-1, 4 частини першої стані 3 цього Закону, а також за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав. У такому разі Міністерство юстиції України у своєму рішенні зазначає конкретну засаду державної реєстрації прав (з посиланням на відповідне положення цього Закону), з порушенням якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав, за наявності підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, відмови в державній реєстрації прав або зупинення державної реєстрації прав та конкретну підставу (з посиланням на відповідне положення цього Закону), всупереч якій державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав визнається прийнятим з порушенням цього Закону та анулюється виключно у разі неможливості відновлення порушеного права скаржника шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону. Не можуть бути підставою для визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора допущені ним формальні (несуттєві) помилки, які не впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Оскільки оскаржувані рішення державного реєстратора ОСОБА_1. прийняті за наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації обтяження, передбаченої пунктом 7 частини першої статті 24 Закону, а також рішення-1 державного реєстратора ОСОБА_1 та рішення-2 приватного нотаріуса Бондар І.М. прийняті з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначеної пунктом 1 частини першої статті 3 Закону, а саме: щодо гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, то допущені при їх прийнятті порушення не є формальною (несуттєвою) помилкою та впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, тому, враховуючи, що відновлення порушеного права неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону, ці рішення підлягають анулюванню, а скарга задоволенню.

Крім того, згідно з пунктом 1 частини сьомої етапі 37 Закону, одночасно із визнанням прийнятим з порушенням цього Закону та анулюванням рішення державного реєстратора, Міністерство юстиції України може прийняти одне із рішень, зокрема, про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Зважаючи на встановлений факт порушення й оцінюючи його ступінь та характер Міністерство юстиції виходить із того, що застосування до державного реєстратора заходів реагування у вигляді тимчасового блокування або анулювання доступу до Державного реєстру прав, має бути необхідним й достатнім для попередження нових порушень та зловживань у сфері державної реєстрації прав. А тому, з огляду на вказану мету й ґрунтуючись на принципах справедливості та співмірності заходи реагування повинні бути пропорційними характеру встановлених порушень.

Водночас, згідно із статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та норм Цивільного кодексу України, право власності с непорушним, а враховуючи те, що державна реєстрація права власності є гарантією непорушності цього права, то умисне або недбале здійснення державним реєстратором своїх повноважень, що має наслідком порушення конституційних прав громадян або прав інших суб`єктів цивільно-правових відносин, беззастережно потребує вжиття відповідних заходів реагування.

Таким чином, встановлення факту прийняття державним реєстратором ОСОБА_1. неправомірних оскаржуваних рішень, з урахуванням їх характеру та наслідків, які фактично призвели до порушення прав скаржника, є підставою для застосування відповідного заходу реагування у вигляді анулювання державному реєстратору ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру прав.

Таким чином, Колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Пунктами 1 та 4 частини сьомої статті 37 Закону №1952-IV передбачено, що у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора (про державну реєстрацію прав, про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав), анулювання рішення територіального органу Міністерства юстиції України; тимчасове блокування або про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Оскільки підставою для прийняття Міністерством юстиції України оспорюваного наказу є висновок від 21.12.2023 Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції з розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» на рішення №678215025 від 28.06.2023 про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку 50797385, та №68216303 від 28.06.2023 про державну реєстрацію обтяження, номер запису про обтяження 50795257, прийняті державним реєстратором Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_1 , зареєстрованої за вх. №СК-4514-23 від 10.11.2023, то цей висновок є невід`ємною частиною оспорюваного наказу, а, відтак, викладені в ньому мотиви щодо доцільності анулювання позивачу доступу до Державного реєстру прав, з якими погодився Мін`юст, є обґрунтуванням його наказу в частині анулювання позивачу доступу до Державного реєстру прав.

Суд зазначає, що за владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовчі. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовчих.

Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Натомість, індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Також, у пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 у справі №1-10/2008 зазначено, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Зважаючи на наведені вище приписи Рішення Конституційного Суду України, положення КАС України та загальновідомі ознаки, властивості нормативно-правового й індивідуального актів, оскаржений наказ від 27.12.2023 №4430/5 «Про задоволення скарги» є актом індивідуальної дії, оскільки не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи стосовно позивача, які, після їх реалізації, вичерпують свою дію.

З огляду на вказане, слідує, що нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує своєї дії фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням конкретних правовідносин.

Як встановлено судом із наявних в матеріалах справи копій документів, Міністерством юстиції України був прийнятий наказ від 27.12.2023 №4430/5 «Про задоволення скарги», яким скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» від 07.11.2023 задоволено; визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення від 28.06.2023 №№68215025, 68216303, 68219968 державного реєстратора Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_3, від 11.07.2023 №68402943 приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни; анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_1 .

Суд критично оцінює твердження позивача про те, що в оспорюваному наказі не зазначено мотивів застосування такої санкції як анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що не відповідає принципу пропорційності, визначеного ст. 2 КАС України. Також, стосовно того, що у спірних правовідносинах відповідач не зазначив мотивів оспорюваного наказу, незважаючи на свої дискреційні повноваження, які, втім, не можуть слугувати переконливим аргументом для того, щоб уникнути чи звільнити себе від зобов`язання пояснити/мотивувати своє рішення, з огляду на наступне.

Пунктом 13 Порядку №1128 передбачено, що за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи: 1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

21.12.2023 Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції було розглянуто скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» на рішення №678215025 від 28.06.2023 про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку 50797385, та №68216303 від 28.06.2023 про державну реєстрацію обтяження, номер запису про обтяження 50795257, прийняті державним реєстратором Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_1 щодо відповідних будівель та споруд, та сформовано відповідний мотивований висновок.

У пункті 23 вищевказаного висновку Колегії зазначено, що оскільки оскаржувані рішення державного реєстратора ОСОБА_1. прийняті за наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації обтяження, передбаченої пунктом 7 частини першої статті 24 Закону, а також рішення-1 державного реєстратора ОСОБА_1. та рішення-2 приватного нотаріуса Бондар І.М. прийняті з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначеної пунктом 1 частини першої статті 3 Закону, а саме: щодо гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, то допущені при їх прийнятті порушення не є формальною (несуттєвою) помилкою та впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, тому, враховуючи, що відновлення порушеного права неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону, ці рішення підлягають анулюванню, а скарга задоволенню.

У тексті наказу Міністерства юстиції України від 27.12.2023 №4430/5 «Про задоволення скарги» зазначено: «Підстава: висновок Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 21.12.2023 за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» від 07.11.2023, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2023 за №СК-4514-23.».

Окрім зазначеного, враховуючи обставини справи, предмет спору та особу позивача, суд також вважає за необхідне дослідити наявність чи відсутність порушеного права чи законного інтересу позивача спірним наказом.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Однак, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

До таких висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 у справі №288/1557/16-а та у постанові від 10.09.2021 у справі №826/13497/17. Ці висновки Верховного Суду стосуються узагальненої правової оцінки питання права на судовий захист у адміністративному судочинстві, умов та порядку реалізації цього права, а тому можуть бути застосовані й до справи, яка розглядається.

Суд вказує, що 27.12.2023 Міністерством юстиції України винесено оспорюваний наказ №4430/5 «Про задоволення скарги», яким наказано:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» від 07.11.2023 задоволено.

2. Визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення від 28.06.2023 №№68215025, 68216303, 68219968 державного реєстратора Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_3, від 11.07.2023 №68402943 приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни.

3. Анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_1 .

4. Виконання пункту 2 наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

5. Виконання пункту 3 наказу покладено на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Підстава: висновок Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 21.12.2023 за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» від 07.11.2023, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2023 за №СК-4514-23.

Зі змісту інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин у Товариства з обмеженою відповідальністю «Зе Технолоджі» було відсутнє майно (не було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Зе Технолоджі»), а саме: будівлі та споруди, зареєстровані за адресою: м. Дніпро, вул. Полігонна, 25а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), що було об`єктом рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 4 ч. 7 ст. 37 Закону №1952-IV у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про тимчасове блокування або про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Повноваження Міністерства юстиції України з цього питання є дискреційними.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № Я (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженнями слід розуміти такі повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У висновку Колегії від 21.12.2023 за результатом розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» зазначено, що зважаючи на встановлений факт порушення й оцінюючи його ступінь та характер, застосування до державного реєстратора заходів реагування у вигляді тимчасового блокування або анулювання доступу до Державного реєстру прав, є необхідним й достатнім для попередження нових порушень та зловживань у сфері державної реєстрації прав та з огляду на вказану мету й ґрунтуючись на принципах справедливості та співмірності, вказані заходи реагування є пропорційними характеру встановлених порушень.

Встановлення факту прийняття державним реєстратором протиправних рішень та характеру допущених ним порушень вимог законодавства є підставою для застосування відповідного заходу реагування у вигляді анулювання йому доступу до Державного реєстру прав.

У постанові Верховного Суду від 29.08.2022 у справі №160/4731/20 висловлена правова позиція щодо того, що законодавством не передбачено вимоги щодо зазначення мотивів у рішенні уповноваженого органу про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні, а тільки його форму - наказ (ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однак, висновок Комісії з розгляду скарг, на підставі якого приймається рішення, має бути вмотивованим та містити мотиви його прийняття, оскільки тільки такий висновок дає змогу прийняти належне та обґрунтоване рішення уповноваженому органу. Вмотивоване рішення - це рішення, прийняте на підставі належної оцінки фактів та доказів, з урахуванням усіх заявлених аргументів сторін, із подальшим застосуванням відповідних норм законодавства. Тобто, уповноважений орган має оцінити висновок комісії з розгляду скарг, його мотивацію, обґрунтованість, і за результатами розгляду прийняти відповідне рішення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, висновок Колегії від 21.12.2023 за результатом розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» містить мотиви та обґрунтування прийняття рішення, в тому числі і щодо анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, доводи позивача стосовно невмотивованості оспорюваного наказу є такими, що не відповідають дійсності.

Суд зазначає, що в межах даного спору судом не надається правова оцінка фактичним обставинам, що стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакстон» з відповідною скаргою до Міністерства юстиції України, а відтак, не досліджується питання щодо правомірності прийнятих позивачем оспорюваних рішень.

В контексті викладеного суд уважає за доцільне також звернути увагу на постанову Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №826/2470/17, у якій останнім зазначено наступне.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, Верховний Суд уважає, що порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський Суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика Європейського Суду з прав людини, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує Європейський Суд з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

На переконання Верховного Суду, напрацьовані Європейським Судом з прав людини положення щодо правових наслідків допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

Верховний Суд, зокрема, дійшов висновку, що не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.

Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому, зумовлені ними та є похідними від них.

Право вибору стягнення за порушення порядку державної реєстрації належить органу контролю - Міністерству юстиції України, йому ж надано повноваження самостійно визначати вид санкції.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Решта доводів та заперечень позивача висновків суду не спростовують.

Суд також застосовує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем доведено правомірність винесеного наказу, з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 8, 9, 14, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову державного реєстратора Криворізької державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; ідентифікаційний код юридичної особи 00015622), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 4; ідентифікаційний код юридичної особи 39787008), про визнання протиправним та скасування наказу, відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 31.05.2024.

Суддя О.В. Царікова