Справа № 420/626/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/626/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 10 календарних днів невикористаної додаткової відпустки передбаченої ст.19 Закону України «Про відпустки»;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за 10 календарних днів невикористаної додаткової відпустки передбаченої ст.19 Закону України «Про відпустки»;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за 10 календарних днів невикористаної додаткової відпустки передбаченої ст.19 Закону України «Про відпустки» відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 20.05.2022 по 13.12.2023 позивач проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 . У 2023 році дружині позивача додаткова відпустка як одному з батьків які мають двох або більше дітей віком до 15 років відповідно ст.19 Закону України Про відпустки не надавалась. Під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 позивачу не було надано додаткову відпустку передбачену ст.19 Закону України Про відпустки за 2023 рік.

Також позивач вказує, що на передодні звільнення ним було пред`явлено відповідачу копію довідки з метою отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку.

При звільненні відповідачем було надано копії карток особових рахунків за 2022-2023 роки, а також витяг з наказу про виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Під час ознайомлення із зазначеними документами мені стало відомо, що відповідач протиправно не здійснив нарахування та виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену статтею 19 Закону України Про відпустки за 2023 рік.

Бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що адміністративний позов вважає необґрунтованим. Обґрунтовуючи правову позицію представник відповідача зазначив, що для набуття права на таку відпустку працівник зобов`язаний подати роботодавцеві докази про наявність дитини, про те, що такий працівник є батьком, що виховує дитину. Позивач за час проходження служби до моменту звільнення жодного разу належним чином не звертався до командира Військової частини НОМЕР_1 , а саме, не подавав рапорт про надання додаткової соціальної відпустки та не подавав рапорт щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки, а також не надавала документів, які б підтверджували статус батька, який виховує дитину. Таким чином позивач не надав доказів про те, що військова частина НОМЕР_1 мала належну інформацію про наявність у нього підстав передбачених ст. 19 Закону України «Про відпустки» протягом всього періоду проходження військової служби.

Також представник відповідача вказує, що відповідач вважає, що так як Положенням визначено перелік грошових доходів, які підлягають компенсації, не зазначена грошова компенсація за невикористання відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України "Про відпустки" та цей дохід має разовий характер, то ОСОБА_1 не має права на компенсацію в порядку визначеному постановою КМУ від 21.02.2001 №159.

Крім того, представник відповідача вказує, що тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію, а позивач не звертався до військової частини з вказаною заявою або рапортом.

На підставі викладеного представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Ухвалою суду від 09.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №350 від 13.12.2023, капітан ОСОБА_1 , який проходив військову службу за призовим під час мобілізації, на посаді старшого офіцера відділення персоналу та стройове військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 05 грудня 2023 року №243 з військової служби у запас за підпунктом г пункту другому частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу( через такі сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, вважається таким, що 13 грудня 2023 року справи та посаду здав і направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 13 грудня 2023 року виключений зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення зі сніданку 14 грудня 2023 року.

Наказано виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 405,0%, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65,0% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років у розмірі 30,0%, виплатити надбавку в розмірі 10,0% за роботу в умовах режимних обмежень з 01 грудня 2023 року по 13 грудня 2023 року

Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана терміном 18 днів.

Наказано виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік за 18 календарних днів у розмірі 18140 гривен 04 копійок. Щорічна основна відпустка за 2023 рік використана частково терміном 10 днів. Виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2023 рік за 18 календарних днів у розмірі 18140 гривен 04 копійок.

Відпустка за сімейними обставинами та інших поважних причин зі збереженнями грошового забезпечення у 2023 року використана.

Грошова допомога на оздоровлення за 2023 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 із змінами виплачена.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 із змінами за 2023 рік не отримана.

Наказано виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року № 460 у розмірі 21767 гривен 94 копійки за 18 місяців служби.

Припинено доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю.

Вислуга років станом на 13.12.2023 року становить: календарна 09 років 00 місяців 15 днів, пільгова - 0, загальна вислуга 09 років 00 місяців 15 днів.

Підстава: витяг із наказу командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 05грудня 2023 року №243, рапорт грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпусток за 2022 рік та за 2023 рік (від 12.12.2023 вх.), рапорт капітана ОСОБА_1 про здачу справ та посади (від .13.12.2023 року вх.751).

Як зазначає позивач та підтверджує відповідач, ОСОБА_1 не виплачено компенсацію за 10 календарних днів невикористаної додаткової відпустки передбаченої ст.19 Закону України «Про відпустки» за 2023 рік.

Вважаючи, що відповідач при звільненні позивача з військової служби протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2023 рік, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

У відповідності до п.8 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон №2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про відпустки" одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 КЗпП України).

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач, в період проходження військової служби мав двох неповнолітніх дітей до 15 років та неповнолітню дитину, тому, за загальним правилом, окрім основної щорічної відпустки, він мав би право на додаткову відпустку, як батько двох і більше дітей віком до 15 років (тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів), а у випадку звільнення зі служби мав би право на компенсацію за невикористанні дні такої відпустки.

В той же час, суд зазначає, що положення ст.19 Закону України «Про відпустки» передбачають право на таку соціальну відпустку одного з батьків.

У спірному випадку встановлено, що у неповнолітніх дітей віком до 15 років є не лише батько (позивач), а й мати.

Саме таку інформацію про склад сім`ї позивача мав і відповідач, що вбачається з п. 21 витягу з послужного списку позивача.

Слід зауважити, що підставою для звільнення позивач з військової служби в наказі відповідача зазначено: «підпункт г пункту другому частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу( через такі сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років».

З огляду на викладене доводи відповідача щодо того, що військова частина НОМЕР_1 не мала належної інформації про наявність у позивача підстав передбачених ст. 19 Закону України «Про відпустки» протягом періоду проходження військової служби, а саме у 2023 році.

Отже, сам факт наявності у позивача двох неповнолітніх дітей віком до 15 років не був для відповідача безумовною підставою для нарахування позивачу компенсації за дні невикористаної відпустки.

Як стверджує відповідач, позивач не звертався з рапортом про виплату компенсації за невикористані дні відпустки.

Між тим, відповідно до наказу №350 від 13.12.2023, підставою для його видання є, зокрема, рапорт про грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік та 2023 рік (від 12.12.2023 вх).

При цьому, як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, перед звільненням ОСОБА_1 подано до відповідача копію довідки від 11.12.2023 №07-73-вих.23, відповідно до якої ОСОБА_2 дійсно працює в органах прокуратури з листопада 2007 року по теперішній час. З 12.04.2021 року займає посаду прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області. У 2023 році ОСОБА_2 додаткова відпустка, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років тривалістю 10 календарних днів не надавалась.

Таким чином, військова частина НОМЕР_1 мала належну інформацію про наявність у позивача права на відпустку, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки», та враховуючи наявність рапорту позивача та довідки від 11.12.2023 №07-73-вих.23 права на компенсацію за 10 календарних днів невикористаної додаткової відпустки передбаченої ст.19 Закону України «Про відпустки».

Щодо компенсації втрати частини доходів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При цьому, суд наголошує, що під доходами у Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, одноразові додаткові види грошового забезпечення не підлягають компенсації в розумінні Закону №2050-ІІІ.

Оскільки компенсація за невикористані дні додаткової відпустки має разовий характер, то відповідно як одноразовий додатковий вид грошового забезпечення такі суми не підлягають компенсації в розумінні Закону №2050-ІІІ.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 10 календарних днів невикористаної додаткової відпустки передбаченої ст.19 Закону України «Про відпустки».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за 10 календарних днів невикористаної додаткової відпустки передбаченої ст.19 Закону України «Про відпустки».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя П.П. Марин