Справа № 160/18159/23
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/18159/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року

у адміністративній справі № 160/18159/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: визнано протиправним призов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військову службу під час мобілізації; визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2022 р. № 4 (по стройовій частині) в частині п. 251 (п.51) стосовно призначення до військової частини НОМЕР_1 старшого солдата запасу ОСОБА_1 стрільцем другого стрілецького відділення третього стрілецького взводу третьої стрілецької роти, ВОС 100915А, шпк «солдат», та визнання його таким, що з 14.03.2022 посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою; визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.03.2022 р. № 103 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені у складі команди НОМЕР_1 - старшого матроса ОСОБА_1 ; а також зобов`язано командира військової частини НОМЕР_1 видати наказ, яким виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і звільнити ОСОБА_1 з військової служби.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку військовою частиною з підстав не правильного застосування норм процесуального права, тому що провадження у справі було відкрито з порушення строку позовної давності, без відповідного клопотання позивача самостійно було поновлено процесуальний строк, що порушує принцип змагальності сторін, при цьому, неправомірно було відмовлено у клопотанні відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та безпідставно відхилено наданні військовою частиною докази, а докази позивача прийнято у повному обсязі, що також порушує принцип змагальності сторін.

На підтвердження доводів апеляційної скарги, відповідач акцентує увагу апеляційного суду на тому, шо ОСОБА_1 знав, або повинен був знати про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, оскільки ним було надано написаний власноруч із зазначенням дати написання рапорт про прийняття посади, але судом не був взятий до уваги цей рапорт з причини відсутності на його копії відмітки про реєстрацію документа військовою частиною. Тобто, при вирішені питання, суд не мав можливості встановити саме дату надходження зазначеного рапорту до військової частини, але у даному випадку важливо розглядати дату написання (створення) зазначеного рапорту, а не надходження його до військової частини, і зазначений доказ прямо доводить те, що особа знала про існування Наказу, що оскаржується, а питання «дати надходження рапорту до військової частини не має прямого значення для вирішення спору по суті.

Судом першої інстанції також, не був враховано доказ щодо наявності у військовому квитку ОСОБА_1 (серії НОМЕР_2 ) запису про призначення на посаду громадянина до військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з відсутністю печатки та підпису, але відповідно до п.6 Положення «Про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу», затвердженого Указом Президента України № 582/2016 від 30.12.2016 військовослужбовці зобов`язані надійно зберігати військові квитки, стежити за своєчасним і точним внесенням до них змін, а тому у його особистому військовому квитку ОСОБА_1 жодна особа без дозволу, або відома не мала змоги зробити записи. Відповідно, запис про призначення на посяду у військовому квитку ОСОБА_1 є прямим підтвердженням того, що позивач знав, або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, і відсутність печатки та підпису посадової особи у військовому квитку військовослужбовця є лише доказом неналежного виконання зобов`язання самим Щербаковим.

Безпідставним відповідач вважає не прийняття до уваги судом першої інстанції довідки стосовно нарахування позивачу грошового забезпечення військовою частиною НОМЕР_1 тільки у звязку з тим, що нарахування заробітної плати військовою частиною НОМЕР_1 не можна вважати доказом повідомлення особи про зарахування до списків військової частини та призначення на посаду. Проте, відповідно до ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується безпосередньо за проходження військової служби. Акцентуючи увагу на наявну в матеріалах судової справи належним чином завіреної копії військового квитка ОСОБА_1 , відповідач звертає увагу на зроблений на сторінці 16 військового квитка запис про дозвіл на носіння ОСОБА_1 штатної зброї АК - 74 за індивідуально визначеним номером « НОМЕР_3 » від 14.03.2022 року.

Оскільки ОСОБА_1 подано власноручно поданий рапорт про прийняття посади та про початок виконання обов`язків, що датований 14.03.2022 роком, а оскаржуваним у цій справі наказом його зараховано до списків військової частини та за ним закріплено штатну зброю і йому щомісяця нараховувалася та сплачувалася заробітна платня і передбачена законодавством додаткова грошова винагорода за виконання бойових спеціальних завдань, відповідач вважає, що ОСОБА_1 звернувся до суду з пропуском встановленого процесуально строку, без клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, а тому просить скасувати повністю рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року та залишити позовну заяву без розгляду

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального і процесуального права, колегією суддів не встановлено підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача та для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржуваним у цій справі наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 14.03.2022 р. на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом нижчепойменованих осіб рядового, сержантського та старшинського складу вважати призначеними до військової частини НОМЕР_1 : п. 251 старшого солдата запасу ОСОБА_1 стрільцем другого стрілецького відділення третього стрілецького взводу третьої стрілецької роти, ВОС 100915А, шпк «солдат». Цим же наказом визначено вважати ОСОБА_1 таким, що з 14.03.2022 прийняв посаду і приступив до виконання службових обов`язків, у звязку з чим на час звернення з адміністративним позовом у цій справ ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції правильно керувався положеннями: ч.2 ст.19 Конституції України; ч.9 ст.1, ч.6 ст.2, ч.1 ст.15, ч.1 ст.24, ч.1 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; ст.1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII; ст.1, ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ; Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, яким введено воєнний стан на території України з 24.02.2022 року, з подальшим продовженням строку дії воєнного стану в Україні, а також Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022, яким оголошено загальну мобілізацію; п.2 розділу І, абз.1, 2 п. 225 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008; п.1, п.8, п.9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154; п.1.2 глави 1 розділу І, п. 1.1 п.1.2 глави 1 розділу ІІ, п.3.1 п.3.2 п.3.4 п.3.5 п.3.6 п.3.8 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 р., прийнятого на виконання вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З урахуванням правового аналізу наведених норм судом першої інстанції досліджено письмові доказ, що були надані сторонами у справі, в тому числі і на вимогу суду, а саме: Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 14.03.2022 р.; копії документів, на підставі яких ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ; копію припису про проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 ; копії наказів військової частини НОМЕР_1 по особовому складу, по стройовій частині стосовно проходження військової служби ОСОБА_1 (зарахування до списків особового складу військової частини, призначення на посади, переміщення по службі, зарахування у розпорядження тощо) і докази ознайомлення позивача з наказами військової частини НОМЕР_1 ; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 14.03.2022 р.; поіменний список військовозобов`язаних, які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_3 ; рапорт ОСОБА_1 від 14.03.2022 р.; копію мобілізаційного розпорядження та документа, що підтверджує отримання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 мобілізаційного розпорядження; довідку військово-лікарської комісії про проходження ОСОБА_1 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 медичного огляду під час його призову за мобілізацією з додатком на якому містяться відмітки лікарів про проходження огляду та визначення стану придатності до військової служби; документу, яким підтверджено факт вручення ОСОБА_1 копії довідки ВЛК; протокол засідання ВЛК (витяг з Книги протоколів) щодо ОСОБА_1 про ступінь придатності до військової служби (Згідно із пунктом 22.2 глави 22 розділу II Положення № 402 Книга протоколів засідань військово-лікарської комісії ведеться у всіх ВЛК секретарями цих комісій. Протоколи засідань ВЛК підписуються головою, членами комісії (не менше двох), які брали участь у засіданні, та секретарем комісії у день засідання комісії); картку професійного відбору кандидата ОСОБА_1 , (згідно форми затвердженої наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.06.2022р. №259 та картка обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 ; витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.03.2023 р. № 103 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу» із додатком витягом із поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_3 у складі команди А4082; копію облікової картки; а також пояснення ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі наведених у попередньому абзаці письмових доказів судом першої інстанції встановлено, що старшого матросу ОСОБА_1 було призвано за мобілізацією та направлено для проходження військової служби у складі команди НОМЕР_1 згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.03.2022 р. № 103 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу» та додатку до цього наказу, зі зняттям ОСОБА_1 з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 18.03.2022 р. Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачу мобілізаційне розпорядження не надавалось, а сам позивач не направлявся на проходження військово-лікарської комісії, і відомості про проходження ним медичного огляду під час його призову за мобілізацією та про ступінь придатності до військової служби також відсутні у відповідачів, і суду не надані.

При цьому, суд першої інстанції розуміючи навантаження на ВЛК в період воєнного стану в Україні та складнощі зі значним об`ємом інформації, разом з тим правильно акцентував увагу на тому, що чинним законодавством чітку регламентовано процедуру проведення військово-лікарської експертизи військовозобов`язаних ВЛК, якою передбачено здійснення медичного огляду особи відповідними лікарями за загальним переліком та лікарями інших спеціальностей за наявності медичних показань, а медичний огляд військовозобов`язаних повинен здійснюватися за методом індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби, тобто з урахуванням усіх медичних показників щодо стану здоров`я особи, і жодним законодавчим актом не передбачено можливості уникнення процедури проходження ВЛК військовозобов`язаним та не спрощено процедуру проведення огляду.

За наведених обставин, суд першої інстанції обгрунтовано наголосив на тому, що відсутність огляду або необ`єктивний огляд ВЛК під час воєнного стану може створювати ризики як для особи, так і для інших осіб, які можуть взаємодіяти з особою, яка не оглянута належним чином, і ризики та мотивування їх обєктивності не можна перекладати з держави на військовозобов`язаного, оскільки дії суб`єкта владних повноважень повинні викликати довіру і повагу суспільства, в тому числі військовослужбовців, які захищають Батьківщину.

Колегія суддів погоджується з наведеними вище доводами суду першої інстанції, оскільки в силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, ВЛК має право діяти виключно на підставі та в межах повноважень передбачених діючим законодавством, а описані судом першої інстанції порушення, які стосуються не проведення стосовно позивача у встановленому порядку медичного огляду під час його призову за мобілізацією з метою визначення ступеня їх придатності до військової служби, також як і не надання позивачу мобілізаційного розпорядження не є формальними порушеннями, що у своїй сукупності тільки підтверджує недотримання відповідачами визначених ч.2 ст.2 КАСУ критерій правомірності дій та рішень, а також грубе порушення прав позивача.

Також колегія суддів погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою встановивленими у даному випадку розбіжностей в наданих відповідачами доказах, а саме, того, що: у наданому військовою частиною НОМЕР_1 наказі №4 від 14.03.2022 р. зазначено про призначення позивача до військової частини НОМЕР_1 «п.251 наказу», а у наданому ІНФОРМАЦІЯ_6 наказі №4 від 14.03.2022 р. вказано про призначення позивача «п.51 наказу». Дійсно, вказані розбіжності позбавляють суд можливості визначити, який номер пункту є вірним, оскільки обидві копії завірені належним чином печаткою установи та підписом відповідальної особи, а військовою частиною НОМЕР_1 не надано суду доказів на підтвердження правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 14.03.2022 р., що як правильно зазначив суд першої інстанції свідчить про невідповідність оскаржуваного у цій справі наказу № 4 від 14.03.2022 р. вимогам п.1 і п.3 ч.2 ст.2 КАС України, як такий, що винесений відповідачем не у спосіб, визначений законодавством та не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Обгрунтованим колегія суддів визнає також висновки суду першої інстанції в частині протиправності наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.03.2022 р. № 103 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу» в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені у складі команди НОМЕР_1 старшого матроса ОСОБА_1 , оскільки чинним законодавством, яким врегульовано процедуру призову військовозобов`язаних на військову службу, не передбачено можливості здійснення ІНФОРМАЦІЯ_4 призову військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації на підставі наказу командира військової частини (як також визнано у цій справі протиправним), і відповідно, вказаний наказ № 103 від 18.03.2022 р. також не відповідає вимогам п.1 і п.3 ч.2 ст.2 КАС України, оскільки зазначений наказ був винесений відповідачем не у спосіб, визначений законодавством та не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Наведені вище обставини не заперечуються відповідачами по справі взагалі, і доказів на їх спростування до суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Єдиним доводом відповідача стосовно незаконності рішення суду першої інстанції є неврахування пропуску позивачем строку оскарження до суду факту призову на військову службу під час мобілізації та наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2022 р. № 4 (по стройовій частині) і начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.03.2022 р. № 103 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені у складі команди НОМЕР_1 .

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача безпідставними, оскільки за усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Верховний Суд неодноразово наголошував, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням фактичних обставин спірних правовідносин та наведених на їх підтвердження доводів.

Дійсно, сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку, або його продовження, але такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Як встановлено колегією суддів за матеріалами справи, у данному спірному випадку ОСОБА_1 не був призваний на військову службу під час мобілізації або залучений до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, під час мобілізації у порядку та за процедурою, що встановлена Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ, і докази про вручення ОСОБА_1 мобілізаційного розпорядження, або ж ознайомлення його в установленому законом порядку з оскаржуваними у цій справі наказами - відсутні. Сам факт того, що ОСОБА_1 на початку повномасштабного російського вторгнення в Україну, як і тисячі інших цивільних громадян, за власним бажанням став на захист країни та оборону держави без попереднього проходження військово-лікарської комісії на предмет придатності до військової служби та без направлення його до навчального центру і без проходження базової та фахової підготовки, а зроблений у військовому квитку ОСОБА_1 запис про призначення на посаду громадянина до військовій частині НОМЕР_1 без печатки та підпису (а.с.73), який суперечить вимогам Закону №3543-ХІІ затвердженого Указом Президента України № 582/2016 Положення «Про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу» та загальновстановленій процедурі не свідчить про обізнаність позивача по справі про те, що він у березні 2022 року офіційно став військовослужбовцем.

На переконання колегії суддів не свідчить про обізнанність позивача про отриманням ним «статусу військовослужбовця» також і факт видачі йому штатної зброї та щомісячна сплата грошових коштів та додаткової грошової винагороди за виконання бойових спеціальних завдань, оскільки ОСОБА_1 як цивільна особа став на захист держави, зброю отримав для виконання бойових завдань під час чого саме він і отримав мінно-вибухову травму 04.04.2023 року (а.с.14), внаслідок чого позивач саме і мав можливість дізнатися про «статус військовослужбовця», а також ознайомитися з оскаржуваними у цій справі наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2022 р. № 4 (по стройовій частині) та начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.03.2022 р. № 103, і іншими з військовими обліковими документами, а відповідно, отримав можливість оскаржити їх.

Підсумовуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів у повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі, оскільки судом усі обставини спірних правовідносин встановлені повно, всебічно проаналізовані з належною оцінкою наявних в матеріалах справи доказів при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні.

Виходячи з того, що доводи апеляційної скарги відповідача мають оцінюватись апеляційним судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду, колегія суддів вважає, що доводами відповідача не спростовано висновки суду першої інстанції, тому апеляційна скарга має були залишеною без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов