Справа № 560/13474/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13474/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

06 червня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.03.2023 р. № 51 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу період роботи з 06.12.1983 р. по 04.07.2000 р. електромонтером по ремонту електроустаткування на Славутському заводі "Будфарфор" (Славутський комбінат "Будфарфор") за Списком №2 посад та робіт, що дають право на пільгову пенсію;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до вимог п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з часу звернення з заявою про переведення, а саме з 28.02.2023 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року позов задоволено частково.

А саме, суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.03.2023 №51 та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди з 13.05.1984 по 28.05.1986 та з 11.08.1986 по 03.07.2000 і призначити, здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 28.02.2023.

В задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ГУ ПФУ в Хмельницькій області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати останнє та прийняти нову постанову, якою в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обгрунтовання доводів апеляційної скарги відповідач відзначив про порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 28.02.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з Списком № 2.

Заяву позивача за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області та за результатами її розгляду прийнято рішення від 07.03.2023 №51 яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Так, пенсійним органом зазначено, що необхідний пільговий стаж становить 12 років 6 місяців, а пільговий стаж позивача на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 документами не підтверджено. До страхового стажу не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 16.03.2006 по 11.05.2006 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 12.12.1983 року, оскільки записи внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: відсутня печатка. До пільгового стажу роботи за Списком №2 не зараховано періоди роботи: з 06.12.1983 по 12.05.1984 згідно уточнюючої довідки про пільговий характер роботи від 21.02.2023 №40-а виданої ПрАТ "ГЕБЕРІТ КЕРАМІК ПРОДАКШН", оскільки зазначена посада відсутня в переліку згідно Постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, яка діяла на момент пільгового періоду роботи; з 11.08.1986 по 18.03.1992, з 19.03.1992 по 03.07.2000 згідно уточнюючої довідки про пільговий характер роботи від 21.02.2023 №39-а виданої ПрАТ "ГЕБЕРІТ КЕРАМІК ПРОДАКШН", оскільки не правильно зазначено підрозділ 3 (має бути підрозділ 2) та не зазначено накази про атестацію робочого місця. Згідно переліку робочих місць посада не підтверджена на пільговий вихід на пенсію.

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницької області від 10.04.2023 року.

Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що на час звернення позивача до відповідача з заявою від 28.02.2023, у нього був наявний визначений законодавством страховий та пільговий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 8 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право на отримання пенсії мають право громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

В свою чергу, пунктом "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці,-за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1- 3 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За змістом до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку закріплено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року по справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

При цьому, у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Із змісту трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 12.12.1983 встановлено наступні відомості:

- з 06.12.1983 по 12.05.1984 працював учнем електромонтера по ремонту електроустаткування Славутського заводу "Будфаянс" (28.04.1984 - присвоєний 2 розряд електромонтера по ремонту електроустаткування);

- з 13.05.1984 по 28.05.1986 служив в збройних силах СРСР;

- з 11.08.1986 по 18.03.1992 працював електромонтером по ремонту електроустаткування Славутського заводу "Будфарфор";

- з 19.03.1992 по 03.07.2000 - працював черговим електромонтером по заводу 4 розряду;

- з 04.07.2000 - переведений начальником електроцеху.

В свою чергу, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 21.02.2023 №39-а, виданою ПрАТ "ГЕБЕРІТ КЕРАМІК ПРОДАКШН", позивач з 11.08.1986 по 18.03.1992 працював повний робочий день на посаді електромонтер з ремонту і обслуговування електроустаткування, а з 19.03.1992 по 03.07.2000 на посаді електромонтер з ремонту і обслуговування електроустаткування (черговий). Виконував роботи по капітальному ремонту, установка електроустаткування та автоматики любого призначення, всіх типів і габаритів, налагодження схем і усування дефектів в складних пристроях засобів захисту в приладах автоматики. Ця робота передбачена Списком №2 розділом XVIII підрозділом 3 позиція, код 2190203а-19861, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162. Період роботи з важкими і шкідливими умовами праці з 11.08.1986 по 03.07.2000 становить 13 років 10 місяців 23 дні.

Відповідно до розділу XVIII (код) 2190203а-19861 Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, правом на пільгове пенсійне забезпечення користуються електромонтери по ремонту і обслуговуванню електроустаткування, зайняті у основному виробництві.

Як встановлено з матеріалів справи, що підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу роботи вказаного періоду слугувало те, що посада електромонтер з ремонту і обслуговуванню електроустаткування зазначена в підпункті 3 підрозділу 2 розділу XVIII постанови КМУ від 11.03.1994 №162, а в довідці від 21.03.2023 №39-а зазначений підрозділ 3.

Надаючи оцінку вказаній обставині, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанії щодо того, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.

Відтак, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, зарахувати до пільгового стажу позивача період з 11.08.1986 по 21.08.1992.

Щодо доводів пенсійного органу про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу за Списком №2 позивача періоду роботи з 22.08.1992 по 28.09.1995 через відсутність атестації робочих місць за вказаний період, судова колегія відзначає наступне.

Так, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому (п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №442 від 01.08.1992 (далі - Порядок №442)).

Приписами пункту 10 Порядку №442 визначено, що результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків №1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Суд першої інстанції вірно відзначив, що зміст наведених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Так, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

В даному випадку, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі 520/15025/16-а, особи, які зайняті на роботах з шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця та/чи порушено норми законодавства при її проведенні, у тому числі, але не виключно, оформленні документів щодо неї, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість доводів відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 22.08.1992 по 28.09.1995 через відсутність відомостей про проведення атестації робочих місць.

Суд першої інстанції також доцільно відзначив про необхідність зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 період роботи з 22.08.1992 по 28.09.1995.

Доводи апелянта про не зарахування до пільгового стажу за Списком №2 позивача періоду його роботи з 29.09.1995 по 03.07.2000 через відсутність в наданому переліку робочих місць до наказу від 29.09.2000 №313 професії електромонтера з ремонту електроустаткування у електроцеху, судова колегія відхиляє, як такі, що повністю спростовуються записами трудової книжки позивача та довідкою від 21.02.2023 №39-а.

Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду проходження строкової служби в армії з 13.05.1984 по 28.05.1986, суд зазначає та враховує таке.

Згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 13.05.1984 позивач у період з 13.05.1984 по 28.05.1986 проходив військову службу, що також підтверджується записами трудової книжки. При цьому, до призову на військову службу позивач у період з 06.12.1983 по 12.05.1984 працював за професією, яка зарахована відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком №2.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" визначено, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Отже, період строкової військової служби повинен зараховуватися до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо особа на момент призову на строкову військову служби працювала за професією, що дає право на пенсію на пільгових умовах або після демобілізації особа працювала за набутою спеціальністю в професійно-технічному закладі.

Як встановив суд першої інстанції, позивач на момент призову на строкову військову службу, а також після військової служби працював за професією, що віднесена до пільгового стажу за Списком №2.

Таким чином, період служби з 13.05.1984 по 28.05.1986 належить включенню (зарахуванню) до пільгового стажу позивача.

Відтак, підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на час звернення позивача до відповідача з заявою від 28.02.2023, в нього був наявний визначений законодавством страховий та пільговий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV.

Вказані обставини відповідачем - апелянтом у справі, не спростовані.

У свою чергу згідно з вимогами ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Наразі ж, відповідачами не надано до суду належних та допустимих доказів вчинення пенсійним органом будь-яких дій, спрямованих на усунення сумнівів щодо поданих позивачем документів та наявної в них інформації.

Відповідачами також не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що записи у трудовій книжці позивача та довідках є недійсними та недостовірними.

Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Таким чином, стаж позивача, що обрахований ГУ ПФУ в Рівненській області, не в повній мірі відповідає записам трудової книжки та наданим довідкам щодо періодів трудової діяльності (зайнятості).

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що після звернення позивача, ГУ ПФУ у Рівненській області не вчинив жодних дій визначених ст. 101 Закону № 1788-XII.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.03.2023 №51 прийнято пенсійним органом без урахування всіх обставин по справі, що мають значення для його прийняття та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.

З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.03.2023 №51.

Також судова колегія погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту та відновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату пенсію позивачу за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Матохнюк Д.Б. Гонтарук В. М.