Справа № 420/9970/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9970/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 29 березня 2024 року надійшов адміністративний фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, ДПС України, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС в Одеській області податкове повідомлення-рішення форми «С» від 18.01.2024 р. №2583/15-32-07-06, яким застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму штрафних (фінансових) санкцій 536 000,00 грн. за платежем штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що 18.01.2024 р. Головним управлінням ДПС в Одеській області було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» №2583/15-32-07-06, яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 суму штрафних (фінансових) санкцій 536 000,00 грн. за платежем штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Оскаржуване ППР було прийнято за наслідками фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою господарського об`єкту: АДРЕСА_1 з 13.12.2023 року за період діяльності з 14.12.2020 року по дату закінчення фактичної перевірки.

22.12.2023 р. був складений Акт (довідка) фактичної перевірки №б/н (виданий ФОП ОСОБА_1 примірник не містить реєстраційного номеру в Контролюючому органі). 29.12.2024 р. позивач подав до ГУ ДПС в Одеській області заперечення на Акт перевірки. Відповідно до інформації, що міститься в оскаржуваному ППР, Акт перевірки було зареєстровано в ГУ ДПС в Одеській області 25.12.2023 р. за № 37731/15/54/РРО/.

Позивач не погоджується з оскаржуваним ППР, прийнятим на основі помилкових висновків Акту перевірки, зокрема зазначає, що висновки Акту перевірки ґрунтуються на суб`єктивних та невірних висновках контролюючого органу щодо застосування норм чинного законодавства. В цілому позивач посилаються на те, що: були відсутні фактичні та правові підстави для проведення контролюючим органом фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ; під час складення Акту перевірки контролюючим органом було порушено порядок, встановлений п. 86.5 ст. 86 ПК України; помилково застосовані контролюючим органом ЗУ «Про РРО» та Порядок №496 не застосовуються до діяльності ФОП ОСОБА_1 ; Акт перевірки не містить інформації про встановлення інспекторами факту проведення розрахункових операцій у місці проведення перевірки; інспекторами не було виявлено товар, походження якого не встановлено, а тому відсутній склад податкового правопорушення, що визначений п. 12 ст. 3 ЗУ «Про РРО»; в Акті перевірки не встановлено обов`язкових умов, що слугують підставою для накладення штрафної санкції за ст. 20 ЗУ «Про РРО» - відсутній юридичний склад податкового правопорушення; зі змісту Оскаржуваного ППР не є зрозумілим - чим обґрунтований розмір нарахованої штрафної санкції.

З огляду на викладене, позивач вважає, що зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, яке підлягає скасуванню.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Головне управління ДПС в Одеській області не погоджуються з позовними вимогами та в цілому зазначає, що Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст.80 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами) на виконання наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 12.12.2023 року № 10477-п та відповідно направлень від 13.12.2023 року № 20733 та від 13.12.2023 року № 20732 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій, регулювання обігу готівки, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотриманням роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). За результатами фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 складено акт від 25.11.2023, № 37731/15/54/РРО/ в якому викладені порушення, які зафіксовані під час проведення фактичної перевірки.

У ході проведення фактичної перевірки господарського об`єкту, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено порушення ведення обліку товарних запасів для фізичних осібпідприємців, у тому числі платників єдиного податку за місцем їх реалізації, а саме: товар, який знаходиться в реалізації, не відображається у формі обліку товарних запасів згідно Наказу № 496 від 03.09.2021 року, на загальну суму 536 000 грн. (відповідно до відомостей ТМЦ). До перевірки надано пояснення фізичної особи-підприємця, який зареєстрований в якості платника ПДВ, від 03.04.2021 року № 200547174, що облік товарних запасів не ведеться відповідно до вимог наказу №496 від 03.09.2021 року, так як платник вважає, що він не зобов`язаний вести облік товарних запасів. Розрахунки здійснюються виключно у безготівковій формі. Окрім цього, під час перевірки, згідно з відомістю про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних запасів станом на 14.12.2023 року, було знято залишки товару, який знаходиться в реалізації, а саме піддон дерев`яний євро, розміром 120*80, у кількості 3800 штук на загальну суму 494 000 грн. та піддон дерев`яний нестандартний 120*100 у кількості 300 штук на загальну суму 42 000 грн. При цьому платником не було надано документи, що підтверджують походження товарних запасів, а саме форму ведення товарних запасів. Отже, з вищевикладеного можна зробити наступні висновки, що ФОП ОСОБА_1 було допущено порушення п. 12 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, a саме: ненадання контролюючим органам на початок проведення перевірки документів (у паперові або електронній формі), що підтверджують походження товарних запасів (податкова накладна, товарно-транспортна накладна, документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу.

З урахуванням вищевикладеного, податкове повідомлення-рішення від 18.01.2024 року № 2583/15-32-07-06 щодо застосування штрафної санкції у розмірі 536 000 грн., - є повністю обґрунтованим.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України.

18 квітня 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доданими документами (вхід. № ЕС/15818/24).

19 квітня 2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вхід. № 15435/24).

Станом на 10 червня 2024 року будь-яких інших заяв, клопотань з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст.80 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами) на виконання наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 12.12.2023 року № 10477-п та відповідно направлень від 13.12.2023 року № 20733 та від 13.12.2023 року № 20732 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій, регулювання обігу готівки, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотриманням роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підставою для прийняття наказу від 12.12.2023 року № 10477-п слугувало здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством, недопущення порушень у сфері здійсненні розрахунків готівкою з не платником ПДВ підприємством, фізичною особою-підприємцем або фізичною особою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами з порушенням меж граничних сум розрахунків готівкою, установлених відповідним Положенням НБУ № 148 від 29.12.2017 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (із змінами та доповненнями).

Зокрема, відділом фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області в ході проведення доперевіряючого аналізу встановлено, що суб`єкт господарювання у 2023 році зареєстрував не на платника ПДВ податкову накладу по коду 00, а саме товару піддон дерев`яний. РРО та ПРРО не зареєстровано. Не є платником акцизного податку. Основний вид діяльності: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Податкова декларація платника єдиного податку третьої групи за 2022 рік складає 7 535 541 грн. ФОП ОСОБА_1 зареєстрований в якості платника податку на додану вартість від 01.04.2021 року.

Відповідна інформація була викладена у доповідній записці Головного управління ДПС в Одеській області від 04.12.2023 року № 7375/15-32-07-06-11, складеної у відповідності до вимог п.п. 1.2.2. п. 1.2 розділу І наказу Державної податкової служби України «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків» від 4 вересня 2020 року № 470 (із змінами і доповненнями; далі за текстом Методичні рекомендації № 470).

За результатами фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 складено акт від 25.11.2023 року № 37731/15/54/РРО/, в якому викладені порушення, які зафіксовані під час проведення фактичної перевірки.

Як вбачається з акту, в ході проведення фактичної перевірки господарського об`єкту, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено порушення ведення обліку товарних запасів для фізичних осібпідприємців, у тому числі платників єдиного податку за місцем їх реалізації, а саме: товар, який знаходиться в реалізації, не відображається у формі обліку товарних запасів згідно наказу № 496 від 03.09.2021 року, на загальну суму 536 000 грн. (відповідно до відомостей ТМЦ).

До перевірки надано пояснення фізичної особи-підприємця, який зареєстрований в якості платника ПДВ, від 03.04.2021 року № 200547174, що облік товарних запасів не ведеться відповідно до вимог наказу №496 від 03.09.2021 року, так як платник вважає, що він не зобов`язаний вести облік товарних запасів. Розрахунки здійснюються виключно у безготівковій формі. Окрім цього, під час перевірки, згідно з відомістю про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних запасів станом на 14.12.2023 року, було знято залишки товару, який знаходиться в реалізації, а саме піддон дерев`яний євро, розміром 120*80, у кількості 3800 штук на загальну суму 494 000 грн. та піддон дерев`яний нестандартний 120*100 у кількості 300 штук на загальну суму 42 000 грн. При цьому платником не було надано документи, що підтверджують походження товарних запасів, а саме форму ведення товарних запасів.

Отже, в акті зроблені висновки, що позивачем було допущено порушення п. 12 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», a саме: ненадання контролюючим органам на початок проведення перевірки документів (у паперові або електронній формі), що підтверджують походження товарних запасів (податкова накладна, товарно-транспортна накладна, документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу.

На підставі акту перевірки від 25.11.2023 року № 37731/15/54/РРО/ ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» від 18.01.2024 року №2583/15-32-07-06, яким застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 536 000,00 грн. за платежем штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах передбачених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч.1 ст.19 Конституції України).

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 19-1 ПК України, визначені функції контролюючих органів.

Так, зокрема, контролюючі органи виконують такі функції:

- здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів (п.п.19-1.1.4 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України, тут і надалі в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного наказу);

- здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері (п.п.19-1.1.14. п.19-1.1 ст.19-1 ПК України).

Як зазначено у п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки встановлений ст.80 ПК України.

Відповідно до п.80.1. ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2 ст.80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (п.п.80.2.5. п.80.2 ст.80 ПК України).

Відповідно до п.80.5 ст.80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно із п.80.7 ст.80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Відповідно до п. 81.1 ст.81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

З встановлених обставин вбачається, що посадовою особою позивача було допущено посадових осіб Головного управління ДПС в Одеській області до проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 за податковою адресою, за результатами проведення якої в подальшому було складено Акт (Довідка) фактичної перевірки та прийняті оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень.

При вирішенні даної справи, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08.09.2021 року у справі № 816/228/17.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Так, у вищезазначеній постанові від 08.09.2021 року (справа №816/228/17) Велика Палата Верховного Суду сформулювала такий правовий висновок: «У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».

При розгляді даної справи судом таких порушень та обставин не встановлено.

Стосовно правомірності проведення фактичної перевірки позивача, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.05.2018 року у справі №810/1394/16, відповідно до яких фактична перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу оформленого наказом. Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У цьому випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Як зазначив відповідач, підставою для прийняття даного наказу слугувало здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством, недопущення порушень у сфері здійсненні розрахунків готівкою з не платником ПДВ підприємством, фізичною особою-підприємцем або фізичною особою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами з порушенням меж граничних сум розрахунків готівкою, установлених відповідним Положенням НБУ № 148 від 29.12.2017 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (із змінами та доповненнями).

Зокрема, відділом фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області в ході проведення доперевіряючого аналізу встановлено, що суб`єкт господарювання у 2023 році зареєстрував не на платника ПДВ податкову накладу по коду 00, а саме товару піддон дерев`яний. РРО та ПРРО не зареєстровано. Не є платником акцизного податку. Основний вид діяльності: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Податкова декларація платника єдиного податку третьої групи за 2022 рік складає 7 535 541 грн. ФОП ОСОБА_1 зареєстрований в якості платника податку на додану вартість від 01.04.2021 року.

Відповідна інформація була викладена у доповідній записці Головного управління ДПС в Одеській області від 04.12.2023 року № 7375/15-32-07-06-11, складеної у відповідності до вимог п.п. 1.2.2. п. 1.2 розділу І наказу Державної податкової служби України «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків» від 4 вересня 2020 року № 470 (із змінами і доповненнями; далі за текстом Методичні рекомендації № 470).

В рамках вимог абз. другого та третього пп. 1.2.2 п. 1.2 розділу І Методичних рекомендацій № 470, при організації проведення документальної позапланової (крім перевірок, визначених у підпункті 1.2.3 цього пункту) або фактичної перевірки обґрунтовані пропозиції щодо необхідності її проведення оформлюються доповідною запискою (висновком) за підписом керівника відповідного структурного підрозділу, який має інформацію, що може слугувати підставою для проведення документальної позапланової або фактичної перевірки відповідно до чинного законодавства.

Доповідна записка (висновок) надається на розгляд керівника (його заступника або уповноваженої особи) територіального органу ДПС, який приймає рішення про доцільність проведення такої перевірки та визначає підрозділ, який буде здійснювати (очолювати) цю перевірку, відповідати за її організацію, у тому числі направлення повідомлення до структурних підрозділів територіальних органів, координацію дій залучених до перевірки працівників таких структурних підрозділів та територіальних органів ДПС, а також реалізацію матеріалів перевірки.

Як вбачається із позовної заяви, однією із підстав на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування спірного податкового повідомлення-рішення це невідповідність наказу про проведення перевірки вимогам чинного законодавства, яку представник позивача пов`язує з відсутністю конкретних підстав для її проведення.

Однак суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки у наказі від 12.12.2023 року № 10477-п вказано підставу «у зв`язку з наявною податковою інформацією, отриманою в рамках проведеного аналізу, яка свідчить про можливі порушення здійснення розрахункових операцій в готівковій формі, які перевищують граничну суму розрахунків готівкою» з посиланням на пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України.

Також Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 року по справі № 520/3328/2020, констатував: «Суди попередніх інстанцій правильно виснували, що норма підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК передбачає дві самостійні підстави для проведення фактичної перевірки, та одна з таких підстав (здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального) зазначена в наказі від 29.01.2020 №579. Формулювання підстав перевірки в наказі дає цілковите розуміння, що підставою перевірки є здійснення контролюючим органом функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу пального.

Формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу з обов`язковим, однак, дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні однією правовою нормою декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі».

Згідно пп.72.1.1.1, 72.1.1.3 п.72.1 ст.72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах; про фінансово-господарські операції платника податків.

За приписами п.74.3 ст.74 ПК України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної політики.

З урахуванням наведеного, суд не погоджується з твердженнями позивача про відсутність у наказі від 12.12.2023 року № 10477-п підстав для її призначення.

Надаючи правову оцінку щодо правомірності податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 18.01.2024 р. №2583/15-32-07-06, яким застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму штрафних (фінансових) санкцій 536 000,00 грн. за платежем штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій та по суті порушень, які були зазначені в акті перевірки та підстав для їх встановлення, суд виходив з наступного.

Відповідно до висновків Акту перевірки контролюючим органом було встановлено нібито порушення позивачем п. 12 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (надалі по тексту - ЗУ «Про РРО»).

Зокрема, відповідно до Акту перевірки: «встановлено порушення порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців,у тому числі платників єдиного податку, за місцем їх реєстрації, а саме: товар, який знаходиться в реалізації не відображений у формі обліку товарних залишків згідно Наказу №496 від 03.09.2021 року на загальну суму 536 000 гривень (згідно відомостей ТМЦ)».

Відповідно до п. 12 ст. 3 ЗУ «Про РРО», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг)у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.

Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців,у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про РРО» розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Відповідно до п. 12, 14 ст. 9 ЗУ «Про РРО» реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, та розрахункові книжки не застосовуються:

якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (склади, місця зберігання товарів, оптова торгівля тощо);

при здійсненні розрахунків за послуги у разі проведення таких розрахунків виключно за допомогою банківських систем дистанційного обслуговування та/або сервісів переказу коштів.

Відповідно до абз. 2 п. 1 «Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 р. № 496 (далі Порядок №496): цей Порядок визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.

З наведених норм законодавства слід виснувати, що товарний облік зобов`язані вести фізичні особи - підприємці, які:

- торгують товарами;

- здійснюють розрахункові операції за місцем зберігання товару;

- є платниками ПДВ.

Натомість, обов`язок здійснення товарного обліку не виникає у ФОП, який є платником єдиного податку та ПДВ, проте:

1) не здійснює розрахункових операцій у місці зберігання такого товару (складі);

2) здійснює оптовий продаж товару на підставі виставлених рахунків-фактур шляхом безготівкового переказу коштів з банківського рахунку одного суб`єкта господарювання на банківський рахунок іншого суб`єкта господарювання.

Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_1 у період з 14.12.2020 р. по 22.12.2023 р. доходи від провадження господарської діяльності отримував виключно в безготівковій формі (із поточного рахунку на поточний рахунок через установу банку з використанням

реквізитів рахунків у форматі ІВАН), розрахункові операції визначені ЗУ «Про РРО» у вказаний вище період не проводив.

Наведене підтверджується банківськими виписками з відкритих ФОП ОСОБА_1 рахунків, які досліджувались Контролюючим органом.

Також у період з 14.12.2020 р. по 18.12.2023 р. ФОП ОСОБА_1 не здійснював діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння.

Тобто, всі розрахунки за товар ФОП ОСОБА_1 здійснювались виключно з рахунку ІВАМ покупця на рахунок ІИМ продавця.

Суд звертає увагу, що дія ЗУ «Про РРО» та Порядок №496, які помилково взяті контролюючим органом за основу спірних висновків Акту перевірки, поширюється виключно на суб`єктів господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій при здійсненні таких операцій в готівковій та безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо), а, отже, відповідальність за порушення вимог ЗУ «Про РРО» покладається саме на таких суб`єктів господарювання.

Основний вид діяльності ФОП ОСОБА_1 : код КВЕД 16.24 Виробництво дерев`яної тари. Інший вид діяльності: код КВЕД 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення.

Роздрібна торгівля, яка передбачає застосування ЗУ «Про РРО» не визначена у видах діяльності ФОП ОСОБА_1 та ним не здійснюється.

За умовами договорів поставки, які укладаються з ФОП ОСОБА_1 , як продавцем (постачальником): 1) товар поставляється постачальником на склади покупців, 2) розрахунки проводяться шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку покупця та рахунок постачальника (як приклад, надаються копії договорів поставки).

ФОП ОСОБА_1 провадить оптову торгівлю піддонами, організовує поставку товару на склади покупців та не проводить розрахункові операції за місцем реалізації товару із застосуванням реєстратора розрахункових операцій, а здійснює лише безготівкові розрахунки шляхом здійснення банківського переказу, а відтак вимоги ЗУ «Про РРО» та Порядку №496 на цього платника податків не поширюються, що унеможливлює застосування до нього будь-яких штрафних санкцій.

ФОП ОСОБА_1 не використовує РРО (відсутній обов`язок використання), здійснює оптовий продаж товару з оплатою в безготівковій формі шляхом здійснення банківського переказу (а не з використанням банківського терміналу або готівкою).

Отже, ФОП ОСОБА_1 не міг порушити норми ЗУ «Про РРО», а ГУ ДПС в Одеській області не могло застосувати до нього штрафну санкцію, передбачену ст. 20 ЗУ «Про РРО», визначену в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, оскільки цей Закон не застосовується до діяльності позивача.

Також суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Як встановлено судом, підставою для проведення перевірки була «податкова інформація», яка свідчить нібито про «можливе порушення здійснення розрахункових операцій в готівковій формі». Метою проведення перевірки було встановлено: «здійснення контролю щодо обігу готівки та проведення розрахункових операцій».

Разом з тим, фактична перевірка проводилась на складі, який орендується ФОП ОСОБА_1 для зберігання товару, що підтверджено копією договору оренди Орендований склад не є місцем реалізації товару, а є місцем його зберігання.

В Акті перевірки інспектори ГУ ДПС в Одеській області не встановили жодної обставини, яка слугувала метою проведення перевірки: інспекторами не проводилась контрольна розрахункова операція; в Акті перевірки взагалі відсутня інформація про проведення розрахункових операцій ФОП ОСОБА_1 ; в місці проведення фактичної перевірки не було виявлено готівкових коштів; не встановлено факту реалізації будь-яких товарів у місці проведення фактичної перевірки.

Відтак, за аналізу змісту Акту перевірки взагалі неможливо встановити з яких підстав контролюючий орган дійшов висновку про порушення ЗУ «Про РРО», коли були відсутні встановлені будь-які обставини здійснення розрахункових операцій платником податків.

Відповідно до преамбули ЗУ «Про РРО» дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про РРО» розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Відповідно до висновку, зробленого ВС КАС у постанові від 11.01.2024 р. по справі № 420/12275/22 щодо поняття розрахункової операції: «Виходячи з наведеного вище визначення слідує, що розрахункова операція пов`язана саме із безпосереднім прийманням від покупця коштів у відповідній формі за товар, оформленням документа, що підтверджує факт здійснення такої операції, у порядку та спосіб, визначений Законом №265/95-ВР».

Відтак, суд зазначає, що вимоги ЗУ «Про РРО» застосовується до суб`єктів господарювання, які безпосередньо в місці зберігання товару здійснюють його продаж покупцям (наприклад, магазин, супермаркет). Тоді відповідний платник податків повинен використовувати касовий апарат, термінал та видавати покупцю чек в місці реалізації.

Інспектори ревізори не встановили проведення розрахункових операцій в місці фактичної перевірки позивача, а тому відсутні будь-які фактичні та правові підстави вважати, що ФОП ОСОБА_1 було порушено норми ЗУ «Про РРО».

В Акті перевірки відсутні будь-які твердження про порушення позивачем норм ЗУ «Про РРО» через відсутність в нього касового апарату. Це пов`язано з тим, що ФОП ОСОБА_1 не здійснює розрахункових операцій, не має обов`язку мати касовий апарат, а тому до нього не застосовуються положення ЗУ «Про РРО».

Відтак, суд приходить до висновку, що застосування контролюючим органом до позивача штрафної санкції, передбаченої ст. 20 ЗУ «Про РРО», за порушення п. 12 ст. 3 ЗУ «Про РРО», визначеної в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, є протиправним.

Відповідно до змісту оскаржуваного рішення, контролюючим органом було накладне на ФОП ОСОБА_1 штрафна санкція за порушення п. 12 ст. 3 ЗУ «Про РРО».

Окрім того, що дія ЗУ «Про РРО» не може бути застосована до діяльності ФОП ОСОБА_1 , контролюючим органом було допущено також інші порушення, на які суд звертає окрему увагу суду.

Зокрема, відповідно до п. 12 ст. 3 ЗУ «Про РРО» при цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо) інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Для кваліфікації порушення за п. 12 ст. 3 ЗУ «Про РРО» необхідний факт перебування товарів у продажу на момент фактичної перевірки та факт відсутності або ненадання платником податків документів, які підтверджують походження такого товару.

Разом з цим, ФОП ОСОБА_1 під час фактичної перевірки надавав інспекторам оригінали первинної документації, яка підтверджує походження нібито «необлікованого» товару (палет), які зберігались на момент перевірки на складі, зокрема, видаткові накладні, які надані також до суду. Акт ненадання документів інспекторами не складався.

Відповідно до абз. 12 ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Зокрема, ФОП ОСОБА_1 під час проведення фактичної перевірки було надано інспекторам такі первинні документи: виписки з поточних банківських рахунків, видаткові накладні, книги доходів і витрат тощо, які також були надані позивачем до суду.

Тобто, всі товарні залишки на складі є облікованими належним чином їх походження підтверджено первиною документацією, що відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

В Акті перевірки відсутні будь-які зауваження інспекторів щодо повноти та змісту первинної документації платника податків, а також відсутні складені акти про відмову в наданні будь-якої первинної документації на запит інспекторів.

Фінансова санкція, встановлена ст. 20 ЗУ «Про РРО», може бути застосована до платника податків лише у тому випадку, коли такий не веде обліку товарів взагалі.

Не можна вважати необлікованими товари (товарні запаси), коли вони обліковані відповідно до ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Контролюючий орган під час складення Акту перевірки не врахував надані позивачем первинні документи, що підтверджують походження товарів, які зберігались на складі, та не встановив факту, що облік не ведеться взагалі.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 20 ЗУ «Про РРО», до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно змісту цієї норми, для накладення штрафу є необхідним встановлення в акті перевірки, зокрема, наступного: 1) наявність товару в місці продажу, 2) факт реалізації таких товарів у місці продажу.

Таким чином суд констатує, що інспекторами не було встановлено ані факту реалізації товару, ані факту того, що місце проведення фактичної перевірки є місцем продажу товару.

Для накладення штрафної санкції за ст. 20 ЗУ «Про РРО» потрібно дотримання обов`язкової умови реалізації позивачем не облікованого товару.

Крім цього, обов`язковим є необхідність встановлення факту здійснення платником податків розрахункових операцій в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо).

Під час проведення фактичної перевірки контролюючим органом не було встановлено ані факту реалізації ФОП ОСОБА_1 необлікованого товару, ані факту здійснення розрахункових операцій та не відображено таких фактів в акті перевірки.

З огляду на викладене, суд зазначає, що ФОП ОСОБА_1 не порушував норми п. 12 ст. З ЗУ «Про РРО», а відтак контролюючим органом було безпідставно застосовано до нього згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення штрафну санкцію, передбачену ст. 20 ЗУ «Про РРО».

Також суд зазначає, що окрім всіх зазначених вище порушень допущених контролюючим органом та невірного тлумачення та правозастосування норм ЗУ «Про РРО», оскаржуване рішення також не відповідає п. 58.1.1. ст. 58 ПК України.

Відповідно до п. 112.5 ст. 112 ПК України, підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення та стягнення штрафу є податкове повідомлення-рішення, що відповідає вимогам, визначеним пунктом 58.1 статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 58.1.1. ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення містить: 1) суму та підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або суму та підставу для зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або збільшення/зменшення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, та посилання на норми цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до яких здійснено їх розрахунок.

Відповідно до останнього абзацу п. 3 Розділу II «Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 р. №1204 у податковому повідомленні-рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), штрафних фінансових санкцій та пені (розрахунок пені додається у разі складання податкових повідомлень-рішень за формами «Р» (крім пені відповідно до статті 129 Кодексу), «Д» та «С».

Оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням на ФОП ОСОБА_1 накладено штрафну санкцію, передбачену ст. 20 ЗУ «Про РРО», розмір якої прямо залежить від кількості та вартості реалізованого у місці продажу товару.

В оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні не міститься викладення обставин виявленого правопорушення.

Більше того, ані в Акті перевірки, ані в оскаржуваному рішенні, ані в детальному розрахунку не міститься конкретної інформації щодо кількості та вартості товару, з якої виходив контролюючий орган при встановленні штрафної санкції, а також факту його реалізації.

Відтак, оскільки на ФОП ОСОБА_1 не розповсюджується дія ЗУ «Про РРО», оскільки він не здійснює розрахункових операцій та реалізацію товару у місці його зберігання, а здійснює оптовий продаж товару шляхом безготівкових переказів між банківськими рахунками, відповідно ФОП ОСОБА_1 не зобов`язаний вести облік залишків товарів у відповідності до п. 12 ст. З ЗУ «Про РРО», натомість ФОП ОСОБА_1 веде облік товару відповідно до ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - висновки Акту перевірки є необґрунтованими, а підстав для притягнення платника податків до будь-якої відповідальності - не має.

До того ж, контролюючим органом не було встановлено, ані складу податкового порушення, що визначений п. 12 ст. З ЗУ «Про РРО», ані обов`язкових умов, що слугують підставою для накладення штрафної санкції за ст. 20 ЗУ «Про РРО».

Отже, оскільки відсутній склад податкового правопорушення, оскаржуване податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

В свою чергу, відповідач не довів правомірність і обґрунтованість прийнятого ним рішення щодо визначення позивачеві відповідного грошового зобов`язання. Зокрема, відповідачем не було належним чином доведено того, що чинне податкове законодавство України в очевидний спосіб установлює позивачеві обов`язок для сплати відповідного податкового зобов`язання, яке було визначене контролюючим органом позивачу. Податковий орган також не врахував того, що відповідно до приписів податкового законодавства та позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема у пар.43 рішення в справі «Серков проти України», пар.57 рішення в справі «Щокін проти України», при можливості неоднозначного трактування національного законодавства застосуванню підлягає той підхід, який є найбільш сприятливим для платника податку.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема у пар.45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар.43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

З позиції ЄСПЛ важливою вимогою до доказування є належна якість доказів, якими суд обґрунтовує своє рішення. Стаття 6 Конвенції не встановлює якихось вимог до порядку оцінки доказів національним судом, а залишає вирішення цього питання «на поталу» національному законодавству і національним судам.

Разом з тим у питаннях використання національними судами доказів ЄСПЛ застосовує широку палітру термінів на позначення якісних характеристик доказів, акцентуючи особливу увагу на їх належності, тобто на змістовому логічному зв`язку між доказом та обставинами справи, а також на дотриманні належного процесуального порядку отримання, подання та дослідження доказів, від чого залежить їх допустимість (рішення у справах: «Георгіос Папагеоргіу проти Греції», «Перна проти Італії», «Жуковський проти України»). При цьому береться до уваги такий процесуальний порядок, який визначений національним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи платіжного доручення № 429 від 25.03.2024 року, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у загальному розмірі 5 360,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у загальному розмірі 5 360,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Одеській області форми «С» від 18.01.2024 року №2583/15-32-07-06, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій 536 000,00 грн. за платежем штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 5 360 грн. 00 коп. (п`ять тисяч триста шістдесят гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Фізична особа підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044, ).

Суддя С.О. Cтефанов