Справа № 490/3356/24
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 490/3356/24

Суддя першої інстанції: Шолох Л.М.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Миколаїв

Повний текст судового рішення складений 29.04.2024р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Домусчі С.Д., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

29.04.2024р. Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області звернулося до суду з позовом про затримання громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у міграційного органу наявні обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_2 ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення у зв`язку з неодноразовим порушенням міграційного законодавства України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.04.2024р. позов задоволений з підстав того, що відповідач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, та наявні обґрунтовані підстави вважати, що він ухилитиметься від виконання рішення про примусове видворення за межі території України.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції при вирішенні питання норм матеріального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на відсутність доказів того, що він може ухилятись від явки до міграційної служби та виконання рішення про його примусове повернення до країни походження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням УДМС України в Миколаївській області від 30.09.2023р. №163 примусово видворено з України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 29.10.2019р. Вищезазначене рішення отримано відповідачем 30.09.2019р. /а.с.43-45/

26.04.2024р. о 15:00 за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв виявлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, громадянина Азербайджанської Республіки, який з 30.10.2019р. ухилився від виїзду з України після закінчення встановленого терміну перебування в Україні та не виїхав в установлений строк відповідно до рішення про примусове повернення, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.12 ст.203 КУпАП, про що складено протокол про адміністративне правопорушення від 26.04.2024р. ПР ММК 001553. /а.с.27/

В той же час, здійснено адміністративне затримання ОСОБА_1 за ч.2 ст.263 КУпАП, про що складено протокол ММК №000065. /а.с.26/

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 26.04.2024р. ПН ММК 001553, за порушення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до ч.2 ст.203 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100грн. /а.с.28/

Рішенням УДМС України в Миколаївській області від 26.04.2024р. примусово видворено з України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.29-31/

У зв`язку з обґрунтованими підставами міграційного органу вважати, що ОСОБА_2 ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення в країну походження, міграційний орган звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позову виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Так, Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. №3773-VI (надалі Закон України №3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України №3773-VІ іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з п.14 ст.1 Закону України №3773-VІ нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 2 ст.25 Закону України №3773-VІ передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України №3773-VІ іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ст.30 Закону України №3773-VІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Тобто, аналіз викладеної норми дає підстави дійти висновку, що однією з підстав для примусового видворення з України іноземця, на підставі прийнятої постанови адміністративного суду, є рішення про примусове повернення, яке не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Рішенням УДМС України в Миколаївській області від 30.09.2019р. №163 примусово видворено з України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 29.10.2019р. Вищезазначене рішення отримано відповідачем 29.10.2019р. /а.с.43-45/

Разом з тим, станом на момент подання позовної заяви відповідач не покинув територію України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 в`їхав на територію України на підставі закордонного паспорту, який він втратив. /а.с.46/

Тобто, на повторного момент порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та прийняття повторного рішення про його примусове повернення до країни походження (26.04.2024), він не мав чинного документа, що дає право на виїзд з України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що затримання іноземців та осіб без громадянства можливе лише за наявності підстав вважати, що такі особи не мають документа, що дає право на виїзд з України, ухилятимуться від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджатимуть проведенню процедури видворення або якщо існує ризик втечі таких осіб.

Враховуючи те, що відповідач проживав на території України без документів на право проживання в Україні, неодноразово вчиняв адміністративне правопорушення, передбачені ч.2 ст.203 КУпАП, паспортний документ, який надає право здійснити виїзд з території України ним втрачений, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та вирішив справу по суті правильно, тому рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.311, 289, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді С.Д. Домусчі О.В. Яковлєв