Справа № 200/1474/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

07 червня 2024 року Справа №200/1474/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голошивець І.О., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14.03.2024 до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати пункти 4, 4.1, 4.3, 6.6, 6.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 30.05.2023 №774 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 » оформленого актом №831 службового розслідування від 28.05.2023 року, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 10.05.2023 №1249 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 4, 4.1, 4.3, 6.6, 6.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 08.06.2023 №836 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 » оформленого актом №889 службового розслідування від 09.06.2023 року, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 11.05.2023 №1254 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 4, 4.1, 4.3, 6.6, 6.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 06.07.2023 №1011 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №976 службового розслідування від 08.06.2023 року, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 31.05.2023 №1477 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 4, 4.1, 4.3, 6.6, 6.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 08.08.2023 №1238 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №1172 службового розслідування, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 12.05.2023 №1265 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 4, 4.1, 4.3, 7.6, 7.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 16.08.2023 №1285 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №125 службового розслідування, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 08.06.2023 №1575 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 6, 9, 11.7, 13.6, 13.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 31.10.2023 №1585 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №1686 службового розслідування, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 22.05.2023 №1369 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 6, 9, 11.7, 13.6, 13.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 31.10.2023 №1580 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №1692 службового розслідування, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 31.05.2023 №1478 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 6, 9, 11.7, 13.6, 13.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 31.10.2023 №1583 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №1690 службового розслідування, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 02.06.2023 №1497 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 6, 9, 11.7, 13.6, 13.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 31.10.2023 №1582 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №1688 службового розслідування від 17.10.2023 року, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 31.10.2023 №1479 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 6, 9, 11.7, 13.6, 13.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 31.10.2023 №1584 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №1689 службового розслідування від 17.10.2023 року, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 22.05.2023 №1374 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000 грн

Ухвалою суду від 19.03.2024 позовну заяву залишено без руху. Встановлений позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви для надання на адресу суду: обґрунтованої заяви щодо визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду, про поновлення такого строку звернення із належними доказами поважності причин його пропуску або ж наданням доказів, які свідчать про дотримання строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 27.03.2024 року було звільнено позивача від сплати судового збору. Відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлений відповідачу строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву, належним чином завірених копій матеріалів службових розслідувань за якими позивач була притягнена до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

В даній ухвалі, було зазначено, що 20.03.2024 року недоліки позивачем були усунуті, шляхом надання на адресу суду заяви про поновлення строку звернення до суду. В своїй заяві позивач зазначила, що вона є учасником бойових дій та з 01.11.2021 по теперішній день, проходить військову службу за контрактом, на посаді бойового медика військової частини НОМЕР_1 МОУ, яка входить до складу Десантно-штурмових військ Збройних Сил України. З 24.02.2022, по сьогоднішній день вона також приймає безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивачки до суду за захистом її прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, установлених ч. 5 ст. 122 КАС України.

При цьому судом було зазначено, що питання дотримання позивачем строку звернення до суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, будуть вирішені судом на стадії судового розгляду після встановлення відповідних фактичних обставин на підставі наданих відповідачем доказів.

Відповідачем на адресу суду, були надані заперечення на клопотання (заяву) позивача щодо поважності причини пропуску строку звернення до суду, в яких відповідач просив відмовити у задоволенні клопотання (заяви) про поновлення строку звернення.

Дані заперечення відповідача були вмотивовані наступним, що представник позивача обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку звернення до суду посилався на те, що позивач з 24.02.2022 року по сьогоднішній день, приймає безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (перебуває на виконанні бойового завдання), але наведене не відповідає дійсності, оскільки останній період коли позивач приймала безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України (перебувала на виконанні бойового завдання) тривав з 28.07.2023 року по 17.11.2023 року. Позивач після повернення з виконання бойового завдання 17.11.2023 року повторно вибула у район ведення воєнних (бойових) дій тільки 16.12.2023 року. Вищенаведені обставини підтверджуються відповідними наказами командира військової частини НОМЕР_1 . Більше того, у період з 03.12.2023 по 14.12.2023 року позивач перебувала у основній щорічній відпустці у м. Біла Церква, що підтверджується відповідними наказами командира військової частини НОМЕР_1 . Відповідач зауважив, що позивач у період з 17.11.2023 по 16.12.2023 року мала всі можливості звернутись за правовою (правничою допомогою та/або до судових органів з відповідним позовом, але будучі обізнаною щодо видання оскаржуваних наказів не вживала жодних заходів спрямованих на оскарження цих наказів.

Також відповідач зазначив, що представником позивача, в якості доказу поважності причин пропуску строку надано копію посвідчення серії НОМЕР_2 від 19.10.2023 року, що по своїй юридичній силі дає право позивачу на пільги передбачені законодавством України, однак ні має ніякої доказової сили в контексті поважності пропуску строку для звернення до суду, оскільки відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України само по собі посвідчення учасника бойових дій так само як і контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку для звернення до суду. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що у постанові Верховного Суду у справі №500/1912/22 від 29.09.2022 року, яке наводить представник позивача, не є релевантним, оскільки позивачем неможливість звернутися до суду у період з 17.11.2023 по 16.12.2023 року, зокрема під час перебування у відпустці позивачем не обґрунтовано. Наведені дії позивача на думку відповідача не свідчать про бажання та наміри, які спрямовані на звернення до суду для оскарження наказів. Відповідач зазначив, що після повернення з основної щорічної відпустки позивач вибула в район ведення воєнних (бойових) дій не з метою безпосередньої участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (перебуває на виконання бойового завдання), як те зазначив представник позивача, а саме з метою забезпечення виконання бойового завдання, що підтверджується відповідним рапортом, що має дуже суттєву відмінність та вказує на неповажність причин пропуску строку для звернення до суду позивачем, оскільки вона мала можливість вживати заходи щодо звернення до суду. Окрім цього, позивач з моменту винесення оскаржуваних наказів не зверталась до командування військової частини НОМЕР_1 з проханням отримати відпустку (звільнення) для отримання необхідних консультацій чи правничої допомоги з метою подальшого звернення до суду для оскарження наказів. Відповідач зауважив, що рапорти від 17.01.2024 та 18.01.2024 року, які містяться в матеріалах адміністративної справи №200/1271/24, свідчать що позивач, перебуваючи у районі ведення воєнних (бойових) дій з метою забезпечення виконання бойового завдання, мала можливість звертатись до командування з особистих питань.

З урахуванням вищенаведеного, відповідач вважає клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду не обґрунтованим, докази які надані недостатніми, а тому просить суд у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду відмовити в повному обсязі та залишити позов ОСОБА_1 до нього без розгляду.

Суд розглянувши вищенаведене клопотання відповідача по справі, своєю ухвалою від 29 травня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача залишив без руху та надав позивачеві строк для надання на адресу суду належних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які вже надавались представником позивача на усунення недоліків позовної заяви, відповідно до ухвали суду від 19 березня 2024 року та з урахуванням заперечень наданих відповідачем по справі щодо строку звернення з даним адміністративним позовом.

Представником позивача 03 червня 2024 року на адресу суду була надана заява щодо строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, в якій він зазначив наступне.

Статтею 122 КАС України передбачено два порядки вирішення спору (оскарження військовослужбовцем наказів командира військової частини НОМЕР_1 , а саме судовий та досудовий (адміністративний), право вибору якого належить особі, права якої порушено. Вважаючи, що допущені під час службового розслідування помилки, щодо наявності в її діянні недбалого ставлення до військової служби будуть скасовані командиром військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням всіх фактичних обставин справи, в тому числі з урахуванням рішень Дружківського міського суду Донецької області, які набрали законної сили за фактами притягнення позивача до адміністративної відповідальності, деякі протоколи про адміністративне правопорушення, які інкримінувались військовою частиною НОМЕР_1 позивачу перебували на розгляді в суді, в тому числі в період з 17 листопада 2023 року по 16 грудня 2023 року.

Представник позивача зазначив, що позивач обрала позасудовий захист, подавши командиру військової частини НОМЕР_1 - 17 січня 2024 року та 18 січня 2024 року рапорти, ініціювавши таким чином проведення додаткового (повторного) розслідування з перегляду прийнятих рішень та припинення стягнення і повернення її грошового забезпечення яке незаконно утримувалось з неї. Відповідь на які, вона отримала в об`єднаному листі від 30 січня 2024 року за вих.№ 1608Ф.

Представник позивача зауважив, що відповідно до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Окремо представник позивача зазначив, що вирішуючи питання щодо поважності/не поважності причин пропуску зазначеного строку, суд - 27 березня 2024 року дійшов висновку, що причини пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом є поважними - зокрема, позивач скористався правом свого звернення до командира військової частини НОМЕР_1 , щодо перегляду прийнятих рішень в оскаржуваних зазначених наказах, припинення незаконного стягнення сум з її грошового забезпечення, а відповідач розглянув по суті його скаргу та прийняв рішення з відмови в задоволенні такого звернення. Наведені відповідачем доводи про неповажність причин пропуску строку звернення до суду, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні клопотання (заяви) про поновлення строку звернення, свідчить про намагання відповідача уникнути відповідальності за незаконне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення на її грошове забезпечення.

Представник позивача просив відмовити відповідачу у задоволенні його клопотання про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду, визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновити даний строк, та прийняти позовну заяву позивача до розгляду.

Розглянувши вищенаведену заяву представника позивача, суд зазначає наступне.

Як вже було неодноразово зазначено в ухвалах суду від 27.03.2024 та 29.05.2024 року, що питання дотримання позивачем строку звернення до суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, поважність причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, будуть вирішені судом на стадії судового розгляду після встановлення відповідних фактичних обставин на підставі наданих відповідачем доказів.

Таким чином, суд зауважує, що з урахуванням вищенаведеного, це повністю нівелює зазначене представником позивача у його заяві про поновлення строку звернення, щодо «Вирішуючи питання щодо поважності/не поважності причин пропуску зазначеного строку, суд 27 березня 2024 року дійшов висновку, що причини пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом є поважними - зокрема, позивач скористався правом свого звернення до командира військової частини НОМЕР_1 , щодо перегляду прийнятих рішень в оскаржуваних зазначених наказах, припинення незаконного стягнення сум з її грошового забезпечення, а відповідач розглянув по суті його скаргу та прийняв рішення з відмови в задоволенні такого звернення».

Щодо посилань представника позивача на приписи ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

З цього приводу суд зауважує, що нормами процесуального Закону визначено як загальні, так і спеціальні строки, серед яких законодавець особливо виділив строки у справах, що пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та у справах, що пов`язані зі звільненням з публічної служби.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд в своїй ухвалі від 19 березня 2024 року вже зазначав, що ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №362/643/21 від 08 червня 2022 року:

«47. Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 47)).

48. Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції). За змістом пункту 15 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, військова служба теж була віднесена до служби публічної.

49. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом від 5 лютого 2018 року; близький за змістом припис є і в поточній редакції цієї частини, чинній із 23 червня 2018 року).

50. Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів».

В даному випадку судом встановлено, що позивач проходить військову службу та спірні відносини зазначені у позовній заяві, виникли саме з підстав проходження військової служби, а саме оскарження спірних наказів прийнятих відповідачем щодо позивача.

Відповідно до приписів ч.5 ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до позовних вимог позивача, нею оскаржуються накази командира військової частини НОМЕР_1 : №774 від 30.05.2023 року; №856 від 08.06.2023 року (з урахуванням зазначеного відповідачем у його відзиві щодо відповідного номеру наказу який стосується позивача); №1011 від 06.07.2023 року; №1238 від 08.08.2023 року; №1285 від 16.08.2023 року; №1585 від 31.10.2023 року; №1580 від 31.10.2023 року; №1583 від 31.10.2023 року; №1582 від 31.10.2023 року; №1584 від 31.10.2023 року.

Відповідно до наявних в матеріалах позовної заяви аркушах доведення спірних наказів, з яких судом встановлено, що позивач була з ними ознайомлена під особистий підпис: наказ №1285 від 16.08.2023 року в Аркуші доведення дата підпису - 25.08.2023 року; наказ №1583 від 31.10.2023 року 01.11.2023 року; наказ №1238 від 08.08.2023 року 10.08.2023 року; наказ №856 від 08.06.2023 року особистий підпис в Аркуші доведення від 08.06.2023; наказ №1585 від 31.10.2023 року 01.11.2023 року; наказ №1584 від 31.10.2023 року 01.11.2023 року; наказ №1011 від 06.07.2023 року 02.08.2023 року.

Також, з матеріалів позовної заяви судом встановлено, що позивач неодноразово зверталася до Дружківського міського суду Донецької області з позовами, що підтверджено рішеннями у справах: №229/3335/23; 229/3022/23; №229/3699/23; №229/3647/23; №229/3645/23; №229/3643/23 та №229/8/24.

Судом було встановлено, що позовну заяву, що стала наслідком розгляду цієї адміністративної справи, було надіслано на адресу суду засобами поштового відправлення «Укрпошта» від 12.03.2024 року представником позивача адвокатом Соколовим В.В., що підтверджується наявним в матеріалах позовної заяви конвертом за №881.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними

Згідно із частинами першою та другою статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, суд констатує, що встановлені законом строки звернення до суду адміністративної юрисдикції, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Досліджуючи питання коли позивач дізналася про порушення своїх прав, суд встановив, що позивач ще у 2023 році знала про наявність усіх оскаржуваних нею у цій позовній заяві наказів, що підтверджується відповідними аркушами про ознайомлення з відповідними наказами та її зверненням до Дружківського міського суду у 2023 році, що також не заперечується позивачем та її представником по цій справі, враховуючи відсутність доказів на спростування вищезазначеного в матеріалах справи.

Положеннями частини п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, позовна заява була подана представником позивача до суду лише у березні 2024 року.

Суд вважає, що ні позовна заява, ні первинна заява про поновлення строку звернення, ні заява подана представником позивача після винесення відповідної ухвали 29.05.2024 року не містять відомостей про обставини непереборної сили, які не залежали від її волі та унеможливлювали своєчасне звернення до суду чи інших об`єктивних перешкод для цього.

Отже, у цій справі позивач не довів та суд не встановив існування чинників та умов які не залежали від волі позивача та реально перешкоджали їй реалізувати право на судовий захист у визначений процесуальним законом строк.

У постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

За відсутності будь-яких переконливих та логічних з погляду стороннього спостерігача підкріплених доказами пояснень щодо пасивної поведінки ОСОБА_1 протягом досить тривалого часу від дня коли вона дізналася про порушення її прав, суд не має підстав вважати поведінку позивача у контексті її мотивів про поновлення процесуальних строків раціональною, послідовною та добросовісною, а стверджуванні нею перешкоди в реалізації її прав - дійсними, реальними та доведеними.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд зауважує, що ключове значення при вирішенні питання поважності причин пропуску звернення до суду має насамперед добросовісна і послідовна поведінка позивача за наявності об`єктивних чинників, що перешкоджали реалізації права на звернення до суду у визначений процесуальним законом строк. Попри це, наведені представником позивача мотиви самі собою жодним чином не виправдовують пасивної поведінки позивача, безпідставності його тривалого зволікання зі зверненням до суду із цим позовом за відсутності будь-яких реальних перешкод для цього.

Представник позивача не навів жодних аргументів, які б переконливо вказували на те, що позивач коли дізналася про порушення своїх прав, дійсно не мала можливості звернутися до суду, а зробила це одразу, отримавши таку змогу. З урахуванням такого надміру тривалого строку зазначені обставини мають бути дійсно вагомими і доведеними, проте під час судового розгляду їх існування не підтвердилося.

Приписами ч.3 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

При викладених вище обставинах, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 123, 240, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення строку в адміністративній справі №200/1474/24.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки: http://court.gov.ua/).

Суддя І.О. Голошивець