Справа № 480/5379/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.М. Гелета
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 р. Справа № 480/5379/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.01.2024, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі № 480/5379/23

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просив визнати неправомірними та скасувати податкові-повідомлення-рішення форми «С», прийняті ГУ ДПС у Сумській області, якими визначено штрафні (фінансові) санкції: № 06 від 05.04.2023 на суму 54 777,57 грн; № 01 від 18.04.2023 на суму 561 000,00 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що поданий ним позов підлягав розгляду за правилами загального позовного провадження, в той час як призначивши справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін суд першої інстанції позбавив позивача права на участь у розгляді її справи та реалізувати принцип змагальності сторін. Також зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано те, що фактична перевірка проводилась за межами приміщення, де здійснюється господарська діяльність ФОП ОСОБА_1 та на підставі співвідношення первинних документів. Отримавши копії накладних, представники контролюючого органу покинули магазин та проводили подальшу перевірку за місцем реєстрації ГУ ДПС у Сумській області, що є порушенням вимог п.п.75.1.3. п. 75.1 ст. 75 ПК України, яким передбачено, що фактична перевірка проводиться за місцем фактичного провадження платником податків діяльності. Зауважує, що у даному випадку, дана перевірка містить ознаки документальної та камеральної, оскільки проводилась на підставі даних накладних та Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій ДПС . Мотивуючи апеляційну скаргу позивач також вказав про те, що встановлене за результатом фактичної перевірки порушення, а саме неподання 33 "Звітів про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі" (форма № 1-ОА) має характер тривваючого, а тому податковий орган повинен був застосувати штраф у розмірі 17 00 грн, а не у розмірі 561000 грн.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 17.02.2023 №238-кп «Про проведення фактичної перевірки» була проведена фактична перевірка діяльності позивача за адресою місця провадження (здійснення) діяльності, складено акт перевірки від 01.03.2023 №1162/18/19/РРО/ НОМЕР_1 .

Перевіряючими під час перевірки було встановлено недотримання ФОП ОСОБА_1 вимог пунктів 1 та 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у частині не проведення розрахункових операцій при продажу товарів через реєстратор розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи. Зокрема, під час контрольної розрахункової операції було придбано пиво Зіберт світле 0,5 л та пачка сигарок на загальну суму 103 грн. При цьому розрахунок за даний товар було проведено у готівковій формі без використання зареєстрованого реєстратора розрахункових операцій.

Також під час перевірки перевіряючими було встановлено не проведених позивачем розрахунків через РРО згідно розрахунку на підставі фактичних залишків, даних щодо отриманих та реалізованих товарів в сумі 54674,57 грн.

За результатами фактичної перевірки та вищезазначених порушень податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.04.2023 № 06 у розмірі 54 777,57 грн. про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог пункту 1 та 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у частині непроведення розрахункових операцій при продажу товарів через реєстратор розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи (103,00 грн. (встановлений факт непроведення розрахунків через РРО під час здійснення контрольної розрахункової операції) + 54 674,57 грн. (встановлена сума непроведених розрахунків через РРО згідно розрахунку на підставі фактичних залишків, даних щодо отриманих та реалізованих товарів).

Також матеріалами справи встановлено, що відповідно до наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 16.03.2023 року №380-кп «Про проведення фактичної перевірки» була проведена фактична перевірка діяльності позивача за адресою місця провадження (здійснення) діяльності, складено акт перевірки від 27.03.2023 № 1777/А/18-28-09-01/.

На підставі висновків акту перевірки від 27.03.2023 податковим органом встановлено порушення позивачем вимог п. 85.2 ст. 85 ПК України (ненадання документів , що належать або пов`язані із предметом перевірки), а також ч. 3 ст. 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів», а саме неподання звітності за формою 1-ОА .

За результатами фактичної перевірки та вищезазначених порушень податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.04.2023 № 01 у розмірі 561000,00 грн. про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог ч.3 ст. 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах та пального".

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Щодо правомірності винесеного податкового повідомлення-рішення №№ 06 від 05.04.2023 на суму 54 777,57 грн, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, судом враховується, що відповідно до розрахунку до спірного податкового повідомлення-рішення від 05.04.2023 № 06 сума штрафних (фінансових) санкції становить 54 777,57 грн. (103,00 грн. (встановлений факт непроведення розрахунків через РРО під час здійснення контрольної розрахункової операції) + 54 674,57 грн. (встановлена сума непроведених розрахунків через РРО згідно розрахунку на підставі фактичних залишків, даних щодо отриманих та реалізованих товарів).

Відповідно до п.п. 1, 2, 11, 12 ст. З Закону № 265 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій С)К-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти); проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями; вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Статтею 2 Закону № 265 визначено, що розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну (абз.дев`ятнадцятий ст. 2 Закону № 265).

В даному випадку, позивачем не заперечується факт продажу пива Зіберт світле 0,5 л та пачки сигарок на загальну суму 103 грн. у готівковій формі без використання зареєстрованого реєстратора розрахункових операцій. Матеріалами справи не спростовуються обставини, які були встановлені перевіряючими під час проведення перевірки, а також відображені в акті перевірки від 01.03.2023.

Враховуючи зазначене, сума штрафних санкцій в розмірі 103 грн. застосована до позивача правомірно, підстави скасування податкового повідомлення-рішення в цій частині відсутні.

Стосовно не проведення позивачем розрахунків через РРО згідно розрахунку на підставі фактичних залишків, даних щодо отриманих та реалізованих товарів в сумі 54674,57 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що під час перевірки перевіряючими було складено зведену інформацію надходження алкогольних напоїв до магазину, в якому реалізувався товар позивача, їх реалізацію та наявні залишки товару станом на 22.02.2023. Податковим органом під час перевірки встановлено, що станом на 15-15 год. 22.02.2023 в приміщення магазину в реалізації перебували тютюнові вироби у загальній кількості 11 пачок на суму 853,00 грн. та алкогольні напої у кількості 173 ємностях (пляшках, банках) на суму 16 689,40 грн. за цінами реалізації.

Зазначена інформація детально відображена в додатку №2 до акту перевірки, в якому є посилання на первинні документи позивача, інформація щодо вартості згідно накладних, реалізації, наявність залишків та визначено суму розбіжності, зокрема, відсутність підакцизного товару у позивача на суму 54674,57 грн. В акті перевірки відображено, що саме 54674,57 грн. складається із суми 36486,57 грн. алкогольних напоїв та 18188 грн. тютюнових виробів.

В даному випадку, податковим органом встановлено, що товар реалізовано без застосування та відображення даних через реєстратор розрахункових операцій, на залишках такий товар відсутній.

Враховуючи надані до перевірки документи про походження товарів, шляхом співставлення даних щодо його реалізації згідно контрольних стрічок та фактичних надлишків на момент проведення перевірки було встановлено непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій на загальну суму 54 674,57 грн. (у т.ч. алкогольних напої на суму 36 486,57 грн. та тютюнових виробів на суму 18 188,00 грн.). Доказів того, що на час перевірки товар у ФОП ОСОБА_1 був в наявності, товар було втрачено чи знищено, примусово відчужено, матеріали справи не містять, позивач на такі обставини не посилається. Позивач не заперечує обставини, які встановлені та відображені в акті перевірки, в т.ч. і щодо змісту даних, зазначені в додатку №2 до акту, наданого представником позивача до адміністративного позову.

Детальна інформація щодо кожного найменування продукції, яка не була проведена через реєстратор розрахункових операцій наведена у колонці 12 додатку 2 до матеріалів перевірки, який є його невід`ємною частиною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про беспідставіність посилань позивача на неотримання додатку №4 до акту, з огляду на те, що документи, які зазначені в додатку №4 є документами бухгалтерського обліку платника податків ФОП ОСОБА_2 , надані та враховані під час перевірки. Крім того, посилання на первинні документи, які взяті до уваги податковим органом (додаток №4), зокрема дані накладних, відображено у повному обсязі в додатку №2 до акту перевірки, який є в наявності у позивача, надані представником позивача до матеріалів адміністративного позову, документи стосуються придбання підакцизного товару ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином враховуючи те, що акцизний товар реалізовано без застосування реєстратора розрахункових операції, відсутність доказів реалізації такого товару в установленому законодавством порядку, у суду відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення в зазначеній частині.

Стосовно посилання представника позивача як на підставу скасування спірного податкового повідомлення-рішення порушення податковим органом порядку проведення перевірки, враховуючи використання Систем обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, що свідчить про проведення не фактичної, а документальної перевірки, суд зазначає, що такі обставини не можуть бути підставою для скасування прийнятого податкового повідомлення-рішення.

В даному випадку, перевіряючими було проведено фактичну перевірку діяльності позивача з метою здійснення функцій щодо контролю за дотриманням вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання, обігу та транспортування підакцизних товарів. При цьому врахування даних реєстраторів розрахункових операцій, що зареєстровані у податковому органі за ФОП ОСОБА_1 , які стосуються факту реалізації товару в автоматичному режимі відображають у податковому органі, повністю підтверджують висновки перевіряючих щодо наявності обставин, відображених в акті перевірки. Крім того, дані Систем обліку даних реєстраторів розрахункових операцій є у володінні як податкового органу, так і у володінні позивача.

Електронні копій всіх розрахункових документів та фіскальних чеків РРО по ФОП ОСОБА_1 , за перевіряємий період згідно зареєстрованих РРО, наявні у базі даних податкового органу, у позивача, що не свідчить про те, що перевірка не відбувалася фактично. В акті перевірки та в додатках до акту перевірки відображені первинні документи позивача, які стосуються перевіряємого періоду та питань, що були метою проведення перевірки, визначені наказом на перевірку.

Стосовно посилання представника позивача на те, що розрахунок штрафної санкції, яке є невід`ємною частиною податкового повідомлення-рішення, підписано не керівником податкового органу, а заступником начальника відділу та головним державним ревізором, тобто не уповноваженою особою, дані обставини не є підставою для скасування прийнятого податкового повідомлення-рішення, оскільки правові наслідки для позивача виникають не на підставі розрахунків до такого податкового повідомлення-рішення, а виключно на підставі прийнятого податкового повідомлення-рішення, яке підписано уповноваженою особою. Щодо посилання позивача на встановлення інших порушень під час перевірки, судом першої інстанції вірно зазначено, що спірним податковим повідомленням-рішенням штрафні санкції не застосовувалися.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення - рішення № 06 від 05.04.2023.

Стосовно правомірності винесеного податкового повідомлення-рішення № 01 від 18.04.2023 на суму 561000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункт 75.1статті 75 ПК України).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульовано статтею 80 ПК України, пунктом 80.1 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Згідно з пунктом 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки,

З аналізу вказаних положень вбачається, що посадові особи контролюючого органу уповноважені розпочати проведення фактичної перевірки за умови пред`явлення платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, наказу про проведення перевірки та направлення на перевірку, до початку проведення перевірки.

У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Підстави для проведення перевірки чітко визначені пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.

Аналіз зазначених правових норм дає суду підстави для висновку, що обов`язковими обставинами (передумовами) для проведення фактичної перевірки за умовами пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України мала бути саме наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, ці18ового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто приписи пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України виключають можливість проведення фактичної перевірки платника податків щодо здійснення ним функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального за відсутності інформації про порушення ним вимог законодавства.

Як убачається зі змісту Наказу від 16.03.2023 за №380-кп "Про проведення фактичної перевірки", фактична перевірка, за результатами якої контролюючим органом прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, вмотивована підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 ст. 80 ПК України, який підставою для проведення фактичної перевірки визначає здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, як самостійної обставини, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Проте, наказ на проведення перевірки не містить жодного посилання на наявну чи отриману контролюючим органом в установленому законодавством порядку інформацію, яка свідчить про можливі порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

В той же час колегія суддів зазначає, що інформація, на підставі якої прийнято наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 грудня 2018 року у справі № 820/4894/18, а також у постановах від 22.09.2020 у справі №5 20/1304/2020, від 21.12.2022 у справі № 500/1331/21.

У Наказі на проведення фактичної перевірки від 16.03.2023 за №380-кп відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності ФОП вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти порушення позивачем вимог законодавства.

Отже, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми ПК України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки ФОП, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення.

В спірному випадку відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для проведення фактичної перевірки ФОП слугувала інформація про порушення платником податків вимог законодавства у сфері обігу алкогольних напоїв.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що у цій справі ГУ ДПС у Сумській і не довело наявності підстав в розумінні пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України під час прийняття наказу про проведення фактичної перевірки за місцем фактичного провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

При цьому, аналізуючи положення статей 75, 80 ПК України, колегія суддів звертає увагу, що змістом (особливістю) фактичної перевірки є перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог закону саме на поточний момент (фактичний момент перевірки), що кореспондується із правом податкового органу прийти на перевірку без попередження у будь-яку годину доби, згідно з робочим графіком суб`єкта господарювання.

Встановлення обставин, зокрема щодо проведення контрольного заходу на підставі Наказу від 16.03.2023 за №380-кп за період діяльності платника податків з жовтня 2019 по листопад 2022, свідчить про допущення податковим органом під час фактичної перевірки порушень положень підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, оскільки перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11 листопада 2020 року у справі №640/2254/19, від 02 березня 2023 року у справі № 380/13375/21.

Фактично у справі контролюючим органом проведено виїзну документальну позапланову перевірку, щодо якої в ПК України передбачено окремий порядок її ініціювання й проведення.

Порушення контролюючим органом вимог Податкового кодексу України щодо призначення та проведення перевірки платника податків призводить до відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акта індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення), що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 (справа №802/1241/17-а), від 21.02.2018 (справа №821/371/17) від 01.08.2018 (справа №821/1667/16), від 27.02.2020 (справа № 811/3206/15), від 04.09.2020 (справа №821/1274/18), від 21.02.2020 (справа №826/17123/18), від 22.09.2020 (№520/8836/18).

За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що в ході розгляду справи відповідачем не було доведено наявність законних підстав для проведення фактичної перевірки позивача, оскільки контролюючим органом не надано жодних доказів наявності чи отримання ним в установленому законодавством порядку відповідної інформації, яка б надавала йому право на проведення перевірки згідно з п.п.80.2.5 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, тому вказана перевірка є незаконною та такою, що не має правових наслідків, відповідно, прийняте за результатами такої перевірки рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Отже, висновки суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення № 01 від 18.04.2023 на суму 561000,00 грн. є помилковими.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірним та скасування податкового-повідомлення-рішення, прийнятого ГУ ДПС у Сумській області, якими визначено штрафні (фінансові) санкції № 01 від 18.04.2023 на суму 561 000,00 грн. із прийняттям в цій частині нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Надаючи оцінку посиланням апелянта на те, що поданий ним позов підлягав розгляду за правилами загального позовного провадження, в той час як призначивши справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін суд першої інстанції позбавив позивача права на участь у розгляді її справи та реалізувати принцип змагальності сторін, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За ч.3 ст. 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Водночас, згідно з ч.4 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.6 ст.12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо: 10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.5 ст.12 КАС України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Аналізуючи наведені положення процесуального закону у контексті доводів відповідача колегія суддів дійшла таких висновків:

- у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України);

- якщо справа не належить до справ незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, це не забороняє її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, як і не вимагає, щоб такий розгляд відбувався за виключно за правилами загального позовного провадження (крім випадків, передбачених у частині четвертій статті 257 КАС України);

- за відсутності імперативних вимог до порядку розгляду справи (спрощеного або загального) презюмується, що суд розглядає (усі) адміністративні справи за правилами спрощеного позовного провадження; водночас, з урахуванням вимог, встановлених у частині третій статті 257 КАС, суд може прийняти рішення про розгляд певної справи (яку дозволено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження) за правилами загального позовного провадження;

- скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд з підстави, встановленої пунктом 2 частини другої статті 353 КАС, стосується тих випадків, коли суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, щодо якої процесуальний закон містить імперативні вимоги про розгляд за правилами загального позовного провадження.

Відповідні правові висновки викладені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року в справі № 460/6542/20, які враховуються судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що ця справа не належить до справ незначної складності у значенні ч.6 ст. 12 КАС України. Проте, віднесення її до цієї «категорії» не дає достатніх підстав вважати, що її розгляд мав відбуватися виключно за правилами загального позовного провадження.

Водночас тільки те, що ця справа не є справою незначної складності ще не визначає процедури її розгляду (тобто за правилами загального позовного провадження). Зважаючи на положення частини четвертої статті 12, частини четвертої статті 257 КАС України, прямої заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного провадження, як уважає відповідач, немає. Скоріш навпаки, адже за відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суду дозволено розглядати цю справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 по справі № 480/5379/23 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області, якими визначено штрафні (фінансові) санкції № 01 від 18.04.2023 на суму 561 000,00 грн.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте ГУ ДПС у Сумській області, якими визначено штрафні (фінансові) санкції № 01 від 18.04.2023 на суму 561 000,00 грн.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 року по справі № 480/5379/23 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий