Справа № 500/6639/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/6639/23 пров. № А/857/6624/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року, ухвалене суддею Дерех Н.В. у м. Тернополі, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін у справі № 500/6639/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 0-1915 від 31.08.2022 на суму 44202,00 грн., № 0-1915 від 31.08.2022 на суму 103056,00 грн., № 0-1915 від 06.03.2023 на суму 167466,00 грн., № 0-1915 від 06.03.2023 на суму 71828,25 грн.

09 лютого 2024 року Тернопільський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким в задоволенні позову відмовив.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач володіє об`єктами нежитлової нерухомості, які не звільнені від податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а тому має відповідний обов`язок зі сплати вказаного податку.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про задоволення позову, оскільки позивач не є власником об`єктів нежитлової нерухомості.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що відповідач 31.08.2022 прийняв податкове повідомлення - рішення № 0-1915, у якому визначив податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік в сумі 44202,00 грн та № 0-1915 від 31.08.2022, у якому визначив податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік в сумі 103056,00 грн.

06.03.2023 відповідач прийняв податкові повідомлення - рішення № 0-1915 у якому визначене податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік в сумі 71828,25 грн та № 0-1915, у якому визначене податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік в сумі 167466,00 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно із п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав), що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності

Підпунктом 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи з загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952).

Пунктом 1 частини першої ст. 2 Закону № 1952 визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав.

У постанові від 12.03.2019 року у справі № 911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнання права власності збоку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовану презумпцію права власності такої особи.

Апеляційний суд, на підставі доказів, що у справі, встановив, що 24.02.2005 року спеціалізоване державне підприємство «Укрспецюст» провело прилюдні торги із реалізації свинарників № 1, 2, 3, які розташовані на вулиці Польова, 1 та 3 у селі Ангелівка, Тернопільського району тернопільської області.

За результатами прилюдних торгів переможцем визнаний позивач, у зв`язку з чим внесено дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно.

Водночас, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду тернопільської області від 21.09.2006 року у справі № 2-1835/06, яке набрало законної сили, прилюдні торги із реалізації арештованого майна свинарників № 1, 2, 3, які розташовані на вулиці Польова, 1 та 3 у селі Ангелівка, Тернопільського району Тернопільської області, які належали ВАТ «Ангелівка» були визнані недійсними.

Разом із тим, позивач протягом тривалого часу, з моменту прийняття цього судового рішення і до тепер не вчинив жодних дій щодо виключення його з державних реєстрів, як власника нерухомого майна.

Тому, апеляційний суду погоджується із позицією суду першої інстанції про те, що позивач є власником нежитлового майна, а саме свинарників № 1, 2, 3, які розташовані на вулиці Польова, 1 та 3 у селі Ангелівка, Тернопільського району Тернопільської області.

Згідно із підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас включає підклас 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Отже, об`єкти нежитлової нерухомості, яким володіє позивач належить до будівель сільськогосподарського призначення.

Водночас, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, для звільнення від сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки містить і іншу умову, крім приналежності об`єктів нежитлової нерухомості до будівель сільськогосподарського призначення, а саме, власник цих будівель має бути сільськогосподарським товаровиробником.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Апеляційний суд встановив, що позивач не перебуває на податковому обліку як суб`єкт підприємницької діяльності, сільськогосподарський товаровиробник.

З цього видно, що позивач, як фізична особа, не є сільськогосподарським товаровиробником.

Таким чином, позивач не має права на звільнення від сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки з підстав, передбачених підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Тому апеляційний суд вважає, що податкові повідомлення-рішення № 0-1915 від 31.08.2022 на суму 44202,00 грн., № 0-1915 від 31.08.2022 на суму 103056,00 грн., № 0-1915 від 06.03.2023 на суму 167466,00 грн., № 0-1915 від 06.03.2023 на суму 71828,25 грн є законними.

Вказаний висновок є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року у справі № 500/6639/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель