Справа № 160/27518/23
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2024-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровської області про скасування рішення,-
06 жовтня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровської області, з вимогами:
- рішення № 32 про скасування дозволу про імміграцію в Україну громадянці Бак Тху Хионг від 17 травня 2019 року, яке вчинено Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - визнати неправомірним та скасувати.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровської області про скасування рішення - залишено без розгляду.
Судом встановлено, що 08.10.2008 громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала дозвіл на імміграцію в Україні на підставі п.6 ч. 2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» та була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 , терміном дії - безстроково.
04.04.2017 за вих. №45/961 Первомайським районним сектором Головного управління Міграційної служби України в Харківській області направлено лист до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в якому зазначено, що: - «… до Первомайського РС ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню 45-річного віку звернулася громадянка В?єтнаму Бак ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка В`єтнаму. Громадянка В`єтнаму Бак Тху Хионг надала посвідку серії НОМЕР_2 видану 08.10.2008, ГУ МВС України в Дніпропетровській області. Відповідно до вимог вказівки ДМС України від 07.06.2013 року № 8-4806/2.1-13 просимо направити на нашу адресу висновок перевірки законності надання дозволу на імміграцію, документування посвідкою на постійне проживання в Україні та належним чином засвідчену копію дозволу на імміграцію.».
12.07.2017 за вих. №1201/1115 на зазначений вище лист повідомлено, що - «…08.10.2008 ВГІРФО УМВС України Дніпропетровській області громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнама (далі - СРВ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано дозвіл на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію». Як-дружині іммігранта в України. Однак, в ході перевірки підстав документування її чоловіка громадянин СРВ ОСОБА_5 , 1966 року народження, встановлено, що він отримав дозвіл на імміграцію усупереч вимогам законодавства. На підставі вищевказаного, висновок про скасування дозволу на імміграцію разом з матеріалами справи відносно громадянки ОСОБА_6 буде направлений до Державної міграційної служби України для затвердження.».
Наказом Державної міграційної служби №58 від 03.04.2018 «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання», на підставі висновку ГУДМС у Дніпропетровській області від 12.03.2018 стосовно ОСОБА_5 , скасовано повністю рішення відділу ГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області від 01.08.2003 про видачу посвідки на постійне проживання громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_5 , 03.09.1966. Видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 01.08.2003 визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню.
Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України за вих. №8.1-2890/8.1.1-18 від 21.08.2018 направлено до Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області проект висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам Бак ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
17.05.2019 заступником начальника Головного управління начальником управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Дніпропетровській області затверджено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 .
Зазначеним висновком встановлено, що: - «…25.06.2008 громадянка Соціалістичної Республіки В?єтнам Бак ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до ВГІРФО Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну відповідно до пункту 6 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію», як дружина іммігранта (чоловік - громадянин СРВ ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шлюб зареєстрований 23.03.1988, СРВ, документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 01.08.2003). Вказаною правовою нормою передбачено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції: батькам, чоловіку (дружині) іммігранта та його неповнолітнім дітям. Після проведення визначених імміграційним законодавством перевірок, у зв`язку із не виявленням підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, 08.10.2008 громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам Бак ОСОБА_3 надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано безстроково посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 . 03.04.2018 наказом ДМС України №58 «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання скасовано повністю рішення відділу ГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області від 01.08.2003 про видачу посвідки на постійне проживання чоловіку ОСОБА_1 - громадянину СРВ Ле ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства. Таким чином, дозвіл на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам Бак ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий на підставі документів, які втратили чинність.».
17.05.2019 Головним управлінням державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну №32, яке видане громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам Бак ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці Соціалістичної Республіки В`єтнам, про те, що ій на підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.
Також зазначено, що видана на підставі дозволу на імміграцію посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 08.10.2008 скасована відповідно до вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Частиною 1 статті 4 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про імміграцію» (далі - Закон №2491-III) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону №2491-III.
З аналізу статті 9 Закону №2491-III вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та дозвіл на імміграцію не видається.
Матеріали справи свідчать, що документи, які були подані позивачем для отримання дозволу на імміграцію, були перевірені уповноваженою особою, яка приймала документи позивача, перевіряла їх справжність та відповідність вимогам законодавства, та яка приймала рішення про надання дозволу на імміграцію.
Отже, компетентний орган державної влади, при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та оформленні посвідки на постійне проживання в Україні, проводив необхідну перевірку поданих документів та з`ясовував у межах своєї компетенції питання щодо наявності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, проте, таких підстав не виявив.
Відповідно до статті 12 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.
Згідно з частиною 1 статті 13 Закону №2491-III центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.
Відповідно до пунктів 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (далі - Порядок), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.
Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Статтею 12 Закону №2491-III встановлено вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 12 Закону №2491-III встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Відповідач зазначає, що відповідно до висновку про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні чоловіку позивачки ОСОБА_5 , рішенням ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області на підставі заяви ОСОБА_5 від 14.07.2003 документовано посвідкою на постійне проживання відповідно до абзацу 4 пункту 4 розділу 5 «Прикінцеві положення» Закону України «Про імміграцію» однак, відповідно до вказаної законодавчої норми такими, що мають дозвіл на імміграцію, вважаються іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 06.03.1998 за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.1981, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання. Тобто, чоловіку позивачці із відповідною заявою необхідно було звернутись до 07.02.2002, оскільки з 08.02.2002, тобто після спливу шестимісячного терміну, дана норма втратила чинність. Таким чином, на момент звернення чоловіка позивачки за документуванням посвідкою на постійне проживання, а саме 14.07.2003 законодавством України не було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію відповідно до абзацу четвертого пункту 4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону, а чоловік позивачки не мав жодних підстав щодо отримання посвідки на постійне проживання у зв`язку із чим, чоловік позивачки не вважається таким, що має дозвіл на імміграцію та таким, що незаконно отримав посвідку на постійне проживання (копія висновку - додається в матеріалах про скасування посвідки Ле Ван Фам). Таким чином, дозвіл на імміграцію в Україну виданий позивачці вважається таким, що виданий на підставі документів, які втратили чинність.

При цьому, надання позивачу у 2008 році дозволу на імміграцію в Україну на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, відповідачем встановлено не було.

Суд зазначає, що при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні, відповідач проводив перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивача. Підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію, визначених Законом України «Про імміграцію», не виявив, у зв`язку з чим видав посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Також, суд зауважує, що відповідачем не було надано до суду будь - яких доказів, що під час надання дозволу на імміграцію позивачу відповідач був позбавлений права надати правову оцінку наданих позивачем документів для отримання відповідного дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію».

Саме по собі допущення міграційними органами помилки при прийнятті рішення про надання дозволу на імміграцію, за умови відсутності передбачених статтею 12 Закону України «Про імміграцію» обставин, не є підставою для скасування такого дозволу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.08.2019 у справі №808/3878/17.

Суд також зауважує, що недотримання відповідачем приписів пункту 23 Порядку №1983 в частині неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд питання про скасування дозволу на імміграцію позбавило можливості позивачку брати участь у даній процедурі та надавати пояснення, які б слугували складовою частиною інформації, на підставі результату аналізу якої відповідач повинен прийняти відповідне обґрунтоване рішення.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про прийняття спірного рішення, докази надіслання йому копії вказаного рішення, а також запрошення його для надання пояснень, тобто в порушення визначеної Порядком №1983, питання про скасування дозволу на імміграцію розглядалось без запрошення позивача для надання пояснень, при винесенні оскаржуваного рішення не вивчались обставини наявності підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Суд зазначає, що Законом України «Про імміграцію"» встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, наявність яких у даній справі відповідачем не доведена.

Отже, судом встановлено, що позивач при отриманні дозволу на імміграцію надав всі наявні у нього документи, на підставі яких і було надано дозвіл, не приховував даних щодо сімейного стану, не зазначав неправдивих відомостей.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 71 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року по справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) зазначено, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Під час судового розгляду справи, відповідачем не доведено наявність передбачених законами України підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, а потреба виправити минулу «помилку» є непропорційним втручанням в права позивача, який покладався на легітимність добросовісних дій державного органу при отриманні дозволу на імміграцію.

З огляду на наведене, скасування дозволу на імміграцію, здійснене відповідачем за формальних обставин без дослідження всіх обставин необхідності прийняття такого рішення, що зумовило порушення необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані норми статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області №32 про скасування дозволу про імміграцію в Україну громадянці Бак Тху Хионг від 17.05.2019 прийнято необґрунтовано, отже підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією від 13.10.2023 №0.0..1.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Бак Тху Хионг ( АДРЕСА_2 ; ПН НОМЕР_5 ) до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області (вул. В`ячеслава Липинського, буд.7, м. Дніпро, 49000, ІК в ) про скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області №32 від 17.05.2019 про скасування дозволу про імміграцію в Україну.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ПН НОМЕР_5 ) з Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області (вул.В`ячеслава Липинського, буд.7, м.Дніпро, 49000, ІК в ) за рахунок бюджетних асигнувань понесені витрати з оплати судового збору в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 13 травня 2024 року.

Суддя Е.О. Юрков