Справа № 360/7788/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року справа №360/7788/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 р. у справі № 360/7788/21 (головуючий І інстанції Тихонов І.В.) за позовом адвоката Колєснік Алли Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та сплати боргу,-

У С Т А Н О В И В:

02 грудня 2021 року адвокат Колєснік Алли Миколаївни (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області (далі відповідач або ГУ ДПС у Луганській області), в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення -рішення Головного управління ДПС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) заборгованість зі сплати податка на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 03.06.2021 № 039-491-2405-1209, яка станом на 03.06.2021 року (у вимозі податковий період вказано 2020р) становить 34790,78 грн та борг в розмірі 135276,93 грн) , а всього 170067,71 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на ім`я позивача винесено повідомлення рішення (вимоги) про сплату боргу (недоїмки) зі сплати податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік в загальній сумі 34790,78 грн. від 03.06.2021 року № Ф 0-1209 (податковий період вказано 2020 рік) отримано повідомлення рішення 16.06.2021 року. В сформованій квитанції зазначено ще борг в розмірі 135 276,93 грн. (за який період зазначена заборгованість не вказано), а всього 170067,71 грн.

11.09.2021 року представник позивача отримав рекомендований лист відповідача з роз`ясненням щодо податкової вимоги про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 135276,93 грн.

В листі зазначено, що суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки розраховані у 2016-2021 роках : 2016 за базовий 2015 - 2342,21 грн.; 2017 за базовий 2016 - 27856,59 грн.; 2018 за базовий 2017 - 31633,60 грн.; 2019 за базовий 2018 - 32717,78 грн; 2020 за базовий 2019 - 33650,63 грн; 2021 за базовий 2020 -34790,78 грн.

Згідно даних ІС Податковий блок в ІКП (ККДБ 18010200) до податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено, що сплата податкових зобов`язань за 2016-2020 року відсутня. У зв`язку з цим, станом на 01.01.2021 року рахується заборгованість в сумі 135276,93 грн.

Згідно з даних ІС Податковий блок за 2016-2017 рік та за 2018-2020 рік були в автоматичному режимі сформовані податкові повідомлення рішення по податку на нерухоме майно за житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та були направленні за адресою проживання АДРЕСА_2 .

Податкову вимогу від 30.05.2016 (за 2016-2017 рік) позивач отримала в червні 2016 року, та направляла заяву на адрес відповідача від 21.07.2016 щодо знищення житлового будинку разом з актом про пожежу, зазначила, що за адресою АДРЕСА_1 вона не мешкає. А за період з 2018 -2020 рік вона не одержувала повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, так як не проживає у вказаному будинку 9 років.

Представник вказав, що позивачем неодноразово на протязі більше як 8 років надавались документи, що 01.02.2013 року приблизно о 19 год.30 хв. в будинку АДРЕСА_1 сталася пожежа, місцем виникнення якої було перекриття даху. Згідно до акту про пожежу від 02.02.2013 року пожежею було знищено побутову техніку, меблі, домашні речі, перекриття будинку, на площі біля 200 кв.м., дах будинку площа біля 300 кв.м. Крім того, пошкоджено частину даху гаража з боку вулиці, стіни будинку.

Відповідно до звіту з технічного обстеження житлового будинку АДРЕСА_3 від 17.09.2020 року (кваліфікаційний сертифікат серія АЕ № 000415, виданий 14.06.2012 року) аналіз результатів технічного обстеження конструкцій будівлі показав, що міцність матеріалів несучих будівельних конструкцій зовнішніх та внутрішніх стін є цілком достатньою для їх безпечної експлуатації та не втратили своїх несучих можливостей і не впливають на стійкість та надійність даної будівлі, граничний стани даних конструкцій допустимий, категорій технічного стану ( задовільний ). Покриття, дах, покрівля відсутні, потребують 100% відновлення, підлога, опорядження стін та стелі потребують повного відновлення, заміни вікон та дверей , відновлення внутрішніх мереж, категорія технічного стану будівлі- 4 аварійна. Дана будівля не придатна для проживання.

В січні 2021 року позивач звернулась до управління житлово-комунального господарства військово-цивільної адміністрації м. Лисичанська Луганської області щодо проведення комісійного обстеження будівлі №35, яка розташована по АДРЕСА_1 . У відповіді від 26.02.2021 №333/01-03 вказано, що враховуючи чинне законодавство України органи місцевої влади не мають повноважень щодо обстеження санітарно-технічного стану та визнання будівлі №35 , яка розташована по АДРЕСА_1 непридатною для проживання.

Позивач вимушена була переїхати в м. Павлоград Дніпропетровської області, так як будинок згорів та немає коштів для його відновлення. Але податок на нерухоме майно, якого фактично немає вже більше як вісім з половиною років нараховується.

Позивач вважає, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) необґрунтована, протиправна, прийнята з порушенням вимог чинного податкового законодавства, тому підлягає скасуванню.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 р. у справі № 360/7788/21 в задоволенні позову відмовлено. Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інд.номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання АДРЕСА_2 , є пенсіонером за віком згідно посвідчення від 22.04.2013 № 178919, перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 22.08.2013.

На підставі рішення виконавчого комітету Лисичанської міської ради від 20.12.2011 року № 800 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.12.2011 та витягу про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 27.12.2011 № 32707479 встановлено, що позивач є власницею житлового будинку загальною площею 534,60 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що також зазначено позивачем, у своїй позовній заяві.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо позивача, ОСОБА_2 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 253,90 кв.м, загальною площею 534,60 кв.м.

Рішеннями Лисичанської міської ради від 03.07.2015 № 83/1345 (зі змінами та доповненнями), від 31.05.2018 №46/699 встановлено ставка податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості - 0,5% від розміру мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного (податкового) року (https://lis.gov.ua/mistsevi-podatki.html).

В листі ГУ ДПС у Луганській області АДВ.-8098/6/12-32-24-05-09 від 09.09.2021 зазначено, що суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки розраховані у 2016-2021 роках: 2016 за базовий 2015 - 2342,21грн.; 2017 за базовий 2016 - 27856,59грн.; 2018 за базовий 2017 - 31633,60грн.; 2019 за базовий 2018 - 32717,78грн; 2020 за базовий 2019 - 33650,63грн; 2021 за базовий 2020 -34790,78грн.

Головним управлінням ДПС у Луганській області винесено податкове повідомлення-рішення від 03.06.2021 року №0-1209, яким на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (будинок) за податковий період 2020 рік у сумі 34 790,78 грн.

Вказане податкове повідомлення - рішення отримав представник позивача ОСОБА_4 - 16.06.2021 року за довіреністю від 14.08.2020 року, що підтверджено підписом особи на корінці податкового повідомлення-рішення.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправними та таким, що підлягає скасуванню, позивач через представника звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинм справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (далі - ПК України) податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В силу приписів пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Відповідно до статті 14 ПК України:

грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (пп.14.1.39 п.14.1);

житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень (а пп.14.1.129.1 п.14.1);

податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (пп.14.1.156 п.14.1).

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Порядок нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено положеннями статті 266 ПК України.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України).

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України).

За змістом пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 вказаної статті ПК України визначено, що базою оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів а - г підпункту 266.7.1 пункту 266.7.1і ПКУ, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості.

Відповідно до п.8.1 ст.8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Статтею 10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, який включає податок на майно (пп.10.1.1).

Відповідно до статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з Податковим кодексом України, є місцевим податком.

Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України встановлює тільки перелік дозволених до впровадження місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв, - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно до п.8.3 ст.8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п.4.4 ст.4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу, Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, у тому числі і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

У силу п.12.3 ст.12 ПК України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Так, рішенням Лисичанської міської ради від 03.07.2015 № 83/1345 (зі змінами та доповненнями), від 31.05.2018 №46/699 встановлено ставка податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості - 0,5% від розміру мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного (податкового) року (https://lis.gov.ua/mistsevi-podatki.html).

На підставі вищезазначеного ГУ ДПС у Луганській області суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки розраховані у 2016-2021 роках з урахуванням таких показників: за 2016 рік за базовий 2015 рік, розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня базового року 1218грн; ставка податку % - 0,5; сума податку з 1 м2 - 6,09 грн.; сума податку, що нарахована на оподатковану площу (414,6 кв.м) складає 2342,21 грн.; за 2017 за базовий 2016 - 27856,59 грн.; за 2018 за базовий 2017 - 31633,60 грн.; за 2019 за базовий 2018 - 32717,78 грн; за 2020 за базовий 2019 - 33650,63 грн; за 2021 за базовий 2020 -34790,78 грн.

Згідно даних ІС Податковий блок в ІКП (ККДБ 18010200) по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено, що сплата податкових зобов`язань за 2016-2020 роки відсутня.

У зв`язку з цим, станом на 01.01.2021 за позивачем рахується заборгованість по податку на нерухоме майно в сумі 135276,93 гривень.

З матеріалів справи встановлено та зазначено представником позивача (додаток до позову п.7 копія вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30.05.2016), що податкову вимогу від 30.05.2016 (за 2016-2017 рік) позивач отримала в червні 2016 року.

Відповідно до якої ГУ ДПС у Луганській області, виставлено позивачу податкову вимогу форми Ф від 30 травня 2016 № 776-17 та повідомлено, що станом на 29 травня 2016 року сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов`язаннями становить 7076,12 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі № 360/7567/21 позов ГУ ДПС у Луганській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу задоволено. Стягнуто з позивача в дохід місцевого бюджету за податковим боргом по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2018-2020 роки в сумі 101159,19 грн.

З наданих письмових доказів, зворотній бік облікової картки платника податку (КДБ 18010200 за 2015-2021рр., п.2 додаток до відзиву) вбачається, що ГУ ДПС у Луганській області складено податкові повідомлення рішення від 22 березня 2018 року № 0194704/1301-1209, від 27 лютого 2019 року № 0-1209, від 30 червня 2020 року № 0-1209, від 15 травня 2020 року № 0-1209 та від 03 червня 2021 року № 05-1209.

Доказів оскарження вищезазначених податкових повідомлень-рішень (або доказів звернення до суду з відповідною заявою щодо поновлення таких строків з поважних причин), а саме: від 22 березня 2018 року № 0194704/1301-1209, від 27 лютого 2019 року № 0-1209, від 30 червня 2020 року № 0-1209, від 15 травня 2020 року № 0-1209, якими позивачу за 2016-2020 роки визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, в загальній сумі 135276,93 гривень, в адміністративному чи судовому порядку представником позивача не зазначено та не надано. Відповідно, такі податкові повідомлення-рішення стали узгодженими, а податкові вимоги про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 135276.93 грн за відповідні періоди є чинними.

Щодо податкового повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік №0-1209 від 03.06.2021 року на суму 34790,78 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно пп. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Вищеприведене норма передбачає при винесенні податкового повідомлення-рішення користування загальними нормами для визначення періоду за який нараховується податок.

До часу введення норми пп. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 ПК України строк за який нараховувалось податкове зобов`язання також визначався ст. 102 ПК України, загальною нормою для визначення строку нарахування податкових зобов`язань у всіх видах податків - 1095 днів.

Конкертизація спеціалізованої норми (п. 266.10 ст. 266 ПК України) не змінила період за який визначається податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Наявність або відсутність норми, яка передбачає, що податкове зобов`язання може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених ст. 102 Кодексу, не скасовує правило нарахування податку за період визначений ст. 102 ПК України.

Згідно п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Судом встановлено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 03.06.2021 року №0-1209 вручено під підпис представнику за довіреністю від 14.08.2020 року Шайхаттарову ОСОБА_5 , що підтверджено підписом особи на корінці податкового повідомлення-рішення від 16 червня 2021 року, та зазначено представником позивача у позовній заяві щодо отримання відповідного податкового повідомлення - рішення 16.06.2021 року.

Таким чином, Головним управлінням ДПС у Луганській області при визначені податкового зобов`язання для ОСОБА_2 , нараховано податок за період визначений відповідно до пп. 266.10.3 п. 266.10. ст. 266 ПК України, з дотриманням п. 102.1 ст. 102 ПК України.

Су4д зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення за податковий період 2020 рік, з урахуванням приписів п.102.1 ст.102 ПК України, прийнято Головним управлінням ДПС у Луганській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим останнє є законними та такими, що не підлягає скасуванню з цих підстав.

Щодо посилань позивача на те, що відповідно до звіту з технічного обстеження житлового будинку АДРЕСА_3 від 17.09.2020 року, відповідна будівля не придатна для проживання, а тому згідно з пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування, суд зазначає наступне.

Згідно з п.п. 5,10 п. б ч. 1 ст. 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів міських рад належать делеговані (державні) повноваження щодо обліку житлового фонду, здійснення контролю за його використанням, а також щодо обліку об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Статтею 7 Житлового Кодексу Української РСР передбачено, що порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженим постановою Ради міністрів Української РСР від 26.04.1984 року за № 189 (далі - Положення), яке є чинним на теперішній час, визначено процедуру визнання жилих приміщень непридатними для проживання та їх переведення в нежилі для використання в інших цілях.

За пунктами 1, 3, 5, 6, 7 Положення, жилі будинки державного і громадського житлового фонду підлягають плановому суцільному обстеженню з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам. Обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. В разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання. У такому разі, для обстеження стану жилих будинків виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію, яка при визнанні жилого будинку (жилого приміщення) непридатним для проживання вносить виконавчому комітету місцевої Ради пропозицію з проектом відповідного рішення.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що обстеження жилого будинку, здійснене у відповідності до вищезгаданих вимог положення, та складено акт про визнання жилого будинку непридатним для проживання відповідно до вимог положення.

Дане питання узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постанові від 19 квітня 2018 року у справі №802/1524/17-а.

З матеріалів справи вбачається, що висновок експерта з технічного обстеження будівель і споруд щодо технічного обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 складено лише 17 вересня 2020 року №29/2020 (кваліфікаційний сертифікат серія НОМЕР_2 , виданий 14.06.2012 року), згідно з яким зазначено про непридатність для проживання належного позивачу вищезазначеного будинку на підставі акту про пожежу від 02.02.2013 року, складено за відсутності прийнятого рішення виконкому місцевої ради (Лисичанської міської ради або військово-цивільної адміністрації м. Лисичанська Луганської області) про визнання майна позивача непридатним для проживання, наявність якого згідно з вимогами підпункту ґ підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є обов`язковою передумовою для виключення конкретного об`єкта з числа об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - не відповідає вимогам закону та положенню.

Судом встановлено, що звіт з технічного обстеження житлового будинку розроблений експертом з технічного обстеження будівель і споруд ФОП ОСОБА_6 на замовлення Шайхаттарова Самарського Раміля та складено 17.09.2020 року, тобто звіт з технічного обстеження будинку щодо непридатності будівлі для проживання замовлено та складено було 17.09.2020, а податкову вимогу від 30.05.2016 позивач отримав ще в червні 2016 року, якою їй достеменно було відомо щодо заборгованості з податку на нерухоме майно та її підстави виникнення.

Суд зазначив, що згідно до акту про пожежу від 02.02.2013 року (яким встановлено, що пожежею було знищено побутову техніку, меблі, домашні речі, перекриття будинку, на площі біля 200 кв.м., дах будинку площа біля 300 кв.м.) у позивача виникло право щодо своєчасного звернення до відповідних органів з заявою про непридатність житлової нерухомості для проживання (експлуатації) та припинення права на майно яке підлягає державній реєстрації, оскільки таке право припиняється з моменту внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, слід зазначити, що позивачем визнано факт відсутності такого рішення органу місцевого самоврядування так вказано про те, що лише в січні 2021 року вона звернулася до управління житлово-комунального господарства військово-цивільної адміністрації м. Лисичанська Луганської області щодо проведення комісійного обстеження будівлі №35, яка розташована по вулиці Штейгерська в місті Лисичанськ Луганської області.

При цьому, суд звертає увагу на те, що такі дії проведені позивачем лише в січні 2021 році, а податковий період відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення за цим об`єктом оподаткування, як вже відмічалось судом, 2020 рік.

Відсутність відповідного рішення місцевої ради про непридатність житлової нерухомості для проживання (експлуатації) не виключає зазначений будинок з переліку об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та не звільняє від обов`язку позивача сплачувати такий податок.

Крім того, органи Державної податкової служби здійснюють розрахунок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на підставі інформації про перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у власності фізичних та юридичних осіб, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 349 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Оскільки, позивач відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносив і на час складання відповідачем податкового повідомлення-рішення від 03.06.2021 року №0-1209 житловий будинок перебував у власності позивача, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов висновку, що є об`єкт оподаткування.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 р. у справі № 360/7788/21 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 р. у справі № 360/7788/21 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 06 червня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко