Справа № 320/11964/23
Суддя: Заїка Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Заїки М.М.,

суддів - Голяшкіна О.В., Шведа Е.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати бездіяльність уповноважених осіб відповідача, що полягає у не здійсненні розгляду рапорту від 29.08.2022 про звільнення військовослужбовця Позивача з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд - протиправною та зобов`язати розглянутий такий рапорт;

- зобов`язати уповноважених осіб Відповідача звільнити Позивача з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 позов задоволено частково, ухвалено:

- визнати бездіяльність уповноважених осіб Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не здійсненні розгляду рапорту від 29.08.2022 про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд - протиправною та зобов`язати розглянутий такий рапорт;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень;

- в іншій частині позовних вимог - відмовити.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що уповноваженими особами військової частини НОМЕР_1 не виконано обов`язку щодо розгляду рапорту позивача. В уповноважених осіб можливий лише один можливий варіант дій, - розглянути рапорт ОСОБА_1 та прийняти одне з рішень за результатами розгляду, однак питання про звільнення позивача з військової служби відноситься до виключних повноважень командира військової частини НОМЕР_1 , як уповноваженої особи.

Також заявлену позивачем суму витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн, належить зменшити до 5000 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом було правильно встановлено обставини справи, але суд дійшов помилкового висновку щодо наявності повноважень у командира військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту та прийняття рішення при звільненні військовослужбовця у зв`язку із тим, що згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 18.08.2022 вбачається, що з 18.08.2022 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та вибув до нового місця служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Уповноважені посадові особи відповідача належним чином виконали покладені на них обов`язки з оформлення та направлення рапорту позивача від 29.08.2022, оскільки командир військової частини не уповноважений здійснювати розгляд рапорту та приймати рішення щодо звільнення військовослужбовців.

Також вказано, що позивач 02.10.2022 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 і з того моменту на місце служби не з`являвся, про що було повідомлено правоохоронні органи.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 29.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач подав відзиву на апеляційну скаргу відповідача, у якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Зауважив, що поданий позивачем рапорт від 29.08.2022 не було повернуто заявнику, таке звернення має бути беззаперечно розглянуто та за результатами такого розгляду надана вичерпна відповідь на поставлені питання. Враховуючи те, що до моменту звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з позовною заявою від 01.02.2023 жодної відповіді на поданий ним рапорт не надходило, є підстави стверджувати про протиправну бездіяльність уповноважених осіб військової частини НОМЕР_1 .

Щодо доводів відповідача про позивача виключено зі списків особового складу військової частини як такого, що незаконно відсутній у військовій частині, позивач вказав, що лише суддя відповідного суду може вирішувати питання наявності чи відсутності у діях особи адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-11 КУпАП або кримінального правопорушення, передбаченого ч.1-5 ст.407 Кримінального кодексу України. Водночас, відсутні відповідні судові рішення.

26.04.2024 відповідач подав до суду клопотання про долучення доказів, у якому просив прийняти як доказ у справі витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002654 відносно ОСОБА_1 від 18.04.2024 щодо відкриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 408 КК України та наказ військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2024 №116 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та призупинення військової служби.

Суд відхиляє вказане клопотання, оскільки відповідні обставини виникли після ухвалення рішення суду першої інстанції, а отже, не могли враховуватись відповідачем на момент оскаржуваної бездіяльності.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2024 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 18.08.2022, з 18.08.2022 позивач виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, вибув до нового місця служби у військовій частині НОМЕР_1 .

29.08.2022 позивач подав до військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення. Після його погодження т.в.о. командира другої роти ОСОБА_2 , заступником командира батальйону з морального-психологічного забезпечення ОСОБА_3 . т.в.р. командира батальйону ОСОБА_4 , рапорт зареєстровано у вхідному журналі військової частини за № 1243 від 29.08.2022, що підтверджується відповідними відмітками на рапорті та накладено відповідну резолюцію «В наказ».

У подальшому групою персоналу оформлено необхідні документи для звільнення позивача (клопотання) та надіслано на адресу командира військової частини НОМЕР_4 .

Позивач вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, що полягає у не здійсненні розгляду вказаного рапорту від 29.08.2022, а тому звернувся до суду із вказаним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що уповноваженими особами військової частини НОМЕР_1 не виконано обов`язку щодо розгляду рапорту позивача. В уповноважених осіб можливий лише один можливий варіант дій, - розглянути рапорт ОСОБА_1 та прийняти одне з рішень за результатами розгляду, однак питання про звільнення позивача з військової служби відноситься до виключних повноважень командира військової частини НОМЕР_1 , як уповноваженої особи.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до п. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно із п. 3 ст. 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Указом Президента України за № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (далі - Положення).

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення).

Відповідно до абз. 2 п. 12 Положення, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.

Відповідно до п. 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється, під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 1.5 розділу І наказу Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333 «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України» (далі - Інструкція) передбачено, що командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів (далі - військові навчальні заклади), установ і організацій, кораблів і підрозділів і створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

Відповідно до абзацу першого пункту 12.1 розділу XII Інструкції звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Пунктом 12.9 розділу XII Інструкції визначено, що документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби.

Отже, рішення за результатом розгляду рапорту позивача повинен був прийняти командир військової частини НОМЕР_6 , як уповноважена особа на видачу наказів по особовому складу, адже з 18.08.2022 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Однак, як зазначив відповідач, рапорт було відправлено на адресу командира військової частини НОМЕР_4 .

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що є протиправною бездіяльність уповноважених осіб військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення розгляду рапорту від 29.08.2022 про звільнення ОСОБА_1 . Для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача розглянутий такий рапорт.

Суд не надає оцінку доводам відповідача про те, що 02.10.2022 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 і з того моменту на місце служби не з`являвся, про що було повідомлено правоохоронні органи, адже можливе вчинення позивачем таких дій відбулось після допущення оскаржуваної бездіяльності, а отже така обставина перебуває за межами правовідносин, щодо яких виник даний спір.

Законність та обґрунтованість проведеного судом першої інстанції розподілу судових витрат сторони не оспорюють.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М.М. Заїка

Судді О.В. Голяшкін

Е.Ю. Швед

Повний текст постанови складено та підписано 04 червня 2024 року.