Справа № 240/579/24
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
06 червня 2024 року м. Житомир справа № 240/579/24
категорія 106020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме за його бабусею ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №080868, випискою із постанови лікарсько-консультативної комісії №2 від 20.11.2023 року, актом обстеження місця проживання від 02.08.2023 року, актом обстеження місця проживання від 11.09.2023 року та довідкою Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7 від 14.09.2023 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме за його бабусею ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №080868, випискою із постанови лікарсько-консультативної комісії №2 від 20.11.2023 року, актом обстеження місця проживання від 02.08.2023 року, актом обстеження місця проживання від 11.09.2023 року та довідкою Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7 від 14.09.2023 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він подав рапорт на звільнення у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи, надавши необхідний пакет документів. Проте військовою частиною НОМЕР_1 рапорт не погоджено. Зазначену відмову позивач вважає протиправною та з урахуванням викладеного в позові просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, поновлено строк звернення до суду з даним позовом.
Через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Наголошує, що зі змісту наданої позивачем нотаріально завіреної копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12AAA №080868 вбачається, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бабуся позивача, є особою з інвалідністю І групи, яка потребує стороннього догляду. Водночас норма Закону, на яку ОСОБА_1 посилається як на підставу звільнення з військової служби, передбачає необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи, що у вказаному медичному документі не зазначено. Також, наголошує, що позивачем не підтверджено факт спільного проживання із ОСОБА_2 як необхідної умови здійснення щодо неї постійного догляду. Окрім того, до рапорту не надано відповідного рішення органу з питань соціального захисту населення про призначення ОСОБА_2 соціальної послуги з постійного догляду. А тому, у зв`язку з викладеним, підстави для звільнення позивача з військової служби відсутні.
Від позивача 23.04.2024 надійшла відповідь на відзив, в якій останній наголошує, що відповідачу було подано повний пакет необхідних документів для звільнення його з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме за його бабусею ОСОБА_2 .
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
У зв`язку із переїздом суду до нового приміщення у період з 10.04.2024 по 16.04.2024 у судді був відсутній доступ до КП "Діловодство спеціалізованого суду".
Відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду №01-22В від 19.04.2024 головуючий суддя Шуляк Л.А. перебувала у щорічній відпустці в період з 01.05.2024 по 15.05.2024.
Дану справу розглянуто у порядку ст.263 КАС України із складанням судового рішення відповідно до ч.4 ст.243 та ч.5 ст.250 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних сил України та 25.02.2022 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час загальної мобілізації, через введення воєнного стану в Україні 24.02.2022.
З 07.05.2023 по даний час позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира відділення.
Відповідно до довідки до Акта огляду МСЕК Серії 12ААА №080868 15.01.2015 ОСОБА_2 має першу Б "по зору" групу інвалідності з 04.12.2014 на підставі загального захворювання, яка встановлена безтерміново.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як зазначає позивач, є бабусею ОСОБА_1 , який до початку повномасштабного вторгнення росії (24.02.2022) здійснював за нею догляд, що підтверджується актом обстеження місця проживання від 02.08.2023 року, актом обстеження місця проживання від 11.09.2023.
10.08.2023 позивачем подано до командування військової частини НОМЕР_1 рапорт на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме за бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підтвердження усіх обставин ОСОБА_1 , до рапорту на звільнення від 10.08.2023 було додано копію посвідчення особи з інвалідністю (Серія НОМЕР_2 ); копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (Серія 12 ААА № 080868); копію паспорту ( НОМЕР_3 від 29.06.1999 року); копію картки платника податків; копію свідоцтва про укладання шлюбу ( НОМЕР_4 ); копію свідоцтва про народження ( НОМЕР_5 ); копію паспорту ( НОМЕР_6 від 06.10.2006 року); копію картки платника податків; акт обстеження місця проживання; копію свідоцтва про шлюб ( НОМЕР_7 ); копію свідоцтва про народження ( НОМЕР_8 ).
Як наголошує позивач, даний рапорт на звільнення від 10.08.2023 з доданими до нього документами зареєстровано 14.08.2023 у Військовій частині НОМЕР_1 .
Однак Військова частина НОМЕР_1 відмовила у задоволенні рапорту на звільнення від 10.08.2023 з доданими до нього документами, посилаючись на те, що відсутні підстави, визначені законом, про що свідчить відмітка на рапорті на звільнення від 10.08.2023.
У зв`язку з вказаним, в листопаді 2023 року позивач звернувся з рапортом, у якому просив про звільнення з військової служби в запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме за його бабусею ОСОБА_2 .
На підтвердження усіх обставин позивачем до рапорту на звільнення від 23.11.2023 було додано нотаріально засвідчену копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП громадянина України ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження громадянина України ОСОБА_1 ; копію військового квитка громадянина України ОСОБА_1 ; копію паспорта ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 ; нотаріально засвідчену копію паспорта громадянки України ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП громадянки України ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №080868; нотаріально засвідчену копію виписки із постанови лікарсько-консультативної комісії №2 від 20.11.2023 року на 1 арк.; нотаріально засвідчену копію посвідчення громадянки України ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 ; оригінал акту обстеження місця проживання від 02.08.2023.
Військова частина НОМЕР_1 14.12.2023 відмовила у задоволенні рапорту на звільнення від 23.11.2023 з доданими до нього документами посилаючись на те, що документи, які долучені до рапорту, не дозволяють прийняти законне рішення про звільнення позивача з військової служби за вказаною обставиною.
Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених у відзиві на позов, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.
При цьому, Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено проведення загальної мобілізації.
Згідно статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII), мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Частиною 2 статті 4 Закону №3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно із частинами 3, 4, 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.
Згідно із частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (пункт 241 Положення №1153/2008).
Підпунктом 2 пункту 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно з абз. 13 п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції №170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Судом під час розгляду справи було встановлено, що як на підставу звільнення з військової служби ОСОБА_1 посилається на необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи, а саме бабусею ОСОБА_2 , що є особою з інвалідністю 1 групи та потребує постійного догляду відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА №080868.
До рапорту позивачем надано наступні документи: нотаріально засвідчену копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП громадянина України ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження громадянина України ОСОБА_1 ; копію військового квитка громадянина України ОСОБА_1 ; копію паспорта ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 ; нотаріально засвідчену копію паспорта громадянки України ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП громадянки України ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 080868; нотаріально засвідчену копію виписки із постанови лікарсько-консультативної комісії № 2 від 20.11.2023 року на 1 арк.; нотаріально засвідчену копію посвідчення громадянки України ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 ; оригінал акту обстеження місця проживання від 02.08.2023 .
Судом встановлено, що відповідно Довідки з акту огляду МСЕК серії 12ААА №080868 від 15.01.2015 ОСОБА_2 встановлено першу групу інвалідності безтерміново, згідно висновку: потребує стороннього догляду.
Відповідно до акта обстеження житлових умов від 02.08.2023 ОСОБА_2 є бабусею позивачу, проживає одна, догляд за нею здійснював ОСОБА_1 до 24.02.2022, що також підтверджується актом від 11.09.2023.
Підставою для відмови у звільненні зазначено, що зі змісту наданої позивачем нотаріально завіреної копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12AAA №080868 вбачається, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю І групи, яка потребує стороннього догляду. Водночас норма Закону, на яку позивач посилається як на підставу звільнення з військової служби, передбачає необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 1 групи, що у вказаному медичному документі не зазначено. Крім того, враховуючи абсолютну залежність осіб з інвалідністю І групи від інших осіб у виконанні життєво-важливих соціально-побутових функцій позивачем не підтверджено факт спільного проживання із ОСОБА_2 як необхідної умови здійснення щодо неї постійного догляду. Також до рапорту не надано відповідного рішення органу з питань соціального захисту населення про призначення ОСОБА_2 соціальної послуги з постійного догляду.
Позивач згідно із наданих суду документів обґрунтовує наявність у нього підстав для звільнення з військової служби саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідності І групи без встановлення будь-яких додаткових умов.
На думку позивача, додані до рапорту документи є доказами того, що саме він зобов`язаний здійснювати постійний догляд за бабусею як особою з інвалідності І групи.
Вказані доводи суд вважає обґрунтованими, а прийняте відповідачем рішення про відмову у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" не законним, виходячи з такого.
Як зазначалось раніше, позивачем до рапорту про звільнення були надані, зокрема, акт обстеження житлових умов від 02.08.2023 ОСОБА_2 , в якому зафіксовано, що вона є бабусею позивачу та проживає одна, догляд за нею здійснював ОСОБА_1 до 24.02.2022, що також підтверджується актом від 11.09.2023.
Тобто, наданими доказами підтверджується факт допомоги ОСОБА_1 своїй бабусі ще до початку повномасштабного вторгнення.
Системний аналіз пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких підстав: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.
При цьому, вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності або відсутності інших осіб, які можуть доглядати за особою з інвалідністю.
Суд встановив, що ОСОБА_2 є бабусею позивача. У свою чергу, відповідно до довідки до Акта огляду МСЕК Серії 12ААА №080868 15.01.2015 ОСОБА_2 має першу Б "по зору" групу інвалідності з 04.12.2014 на підставі загального захворювання, яка встановлена безтерміново.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, оскільки його бабуся є особою з інвалідністю I групи та потребує постійного догляду.
А тому, з огляду на викладене, дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_4 з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи є протиправними.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме за його бабусею ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №080868, випискою із постанови лікарсько-консультативної комісії №2 від 20.11.2023 року, актом обстеження місця проживання від 02.08.2023 року, актом обстеження місця проживання від 11.09.2023 року та довідкою Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7 від 14.09.2023 року, то суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Відповідно до норм чинного законодавства, прийняття рішення за рапортом належить до повноважень відповідача, у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе функцію державного органу та вирішувати по суті рапорт. Крім того, прийняттю рішення передує певна процедура, яка включає в себе, зокрема, прийняття та реєстрацію рапорту, доданих до нього документів; перевірку документів та відомостей необхідних для правильного розгляду рапорту.
З огляду на викладене та враховуючи той факт, що саме до повноважень відповідача віднесено звільнення військовослужбовців зі служби, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт позивача датований 23.11.2023 року про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення за наслідком такого розгляду з врахуванням висновків суду.
Враховуючи що судом обрано інший спосіб захисту прав позивача, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Розподіл судових витрат проводиться судом відповідно до ст.139 КАС України.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_9 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_10 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 датований 23.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення за наслідком такого розгляду з врахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 06 червня 2024 року.

Суддя Л.А.Шуляк