Справа № 400/7800/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/7800/23

Перша інстанція: суддя Устинов І. А.,

повний текст судового рішення

складено 28.02.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені виплати, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у зв`язку з невиплатою з вини Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) позивачу у день звільнення 27.12.2019 року усіх сум, що мали бути виплачені, при відсутності спору про їх розмір;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток у сумі 244676,75 грн. за весь час затримки виплати частини заробітної плати за 2018 рік на загальну суму 380626,33 грн., по день фактичного розрахунку 24.05.2023 року, у зв`язку з невиплатою з вини Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 у день звільнення 27.12.2019 року усіх сум, що мали бути виплачені, при відсутності спору про їх розмір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем на час звільнення зі служби (27.12.2019 року) не нараховано та не виплачено частину заробітної плати у 2018 році на загальну суму 380626,33 грн., яку було виплачено лише 24.05.2023 року на виконання рішення суду у справі №400/4678/20. З цих підстав позивач вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до приписів ст.ст.116, 117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.02.2024 року позов задоволено частково наступним чином:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28.12.2019 року по 28.06.2020 року;

- зобов`язано відповідача провести нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28.12.2019 року по 28.06.2020 року у сумі 111343,92 грн.;

- в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що позивач працював у Головному територіальному управлінні юстиції у Миколаївській області на посаді заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24.12.2020 року за №6286/06 позивача звільнено з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 27.12.2019 року для подальшої роботи в Південному міжрегіональному управління Міністерства юстиції (м. Одеса) пункт 5 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 року у справі №400/4678/20, яке набрало законної сили 14.03.2023 року, стягнуто з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь позивача, не нараховану та невиплачену частину заробітної плати у 2018 році на загальну суму 380626,33 грн..

На виконання вищезазначеного рішення, відповідачем 24.05.2023 року проведено виплату частини невиплаченої заробітної плати у 2018 році на загальну суму 380626,33 грн..

При цьому, виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідачем не здійснено, що, на думку позивача, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Позивач вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки , розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати спірної суми в розмірі 380626,33 грн. провів поза межами строку, встановленого ст.116 КЗпП України, що, в свою чергу, є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку, але не більше ніж за 6 місяців.

Суд першої інстанції розрахував суму відповідальності за статтею 117 КЗпП України в розмірі 111343,92 грн. із застосуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №100) та наданої відповідачем довідки №14.2-06/371 від 18.09.2023 року про виплачені позивачу суми заробітку за два останні місяці перед звільненням, шляхом множення середньоденного заробітку позивача (605,13 грн.) на 184 дня, що складає піврічний період з 28.12.2019 року (наступний день після звільнення з військової служби) по 28.06.2021 року (184 дні).

Апелянт не погоджується з доводами та висновками суду першої інстанції, та навів наступні узагальнені доводи:

- стаття 117 КЗпП не піддягає застосування, оскільки повного звільнення позивача не відбулось, так як фактично він був переведений з однієї посади державної служби на іншу;

- затримка у виплата позивачу спірної суми обумовлена тривалим розглядом справи в суді першої та другої інстанції з 14.06.2021 року по 13.03.2023 року, у тому числі у зв`язку із воєнним станом та постійними обстрілами по місту Миколаєву та Одесі, проблем з енергопостачанням, що свідчить про форс-мажорі обставини та неможливість врахування періоду затримки у виплаті з 24.02.2022 року по 24.05.2023 року;

- згідно нової редакції статті 117 КЗпП України виплата середнього заробітку обмежується шестимісячним періодом;

- позивач пропустив встановлений частиною 5 ст.122 КАС України місячний термін звернення до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з приписів законодавства, які врегульовують спірні правовідносини.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України, в редакції чинній до 19.07.2022 року, було визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З 19.07.2022 року стаття 117 КЗпП України на підставі змін, внесених Законом №2352-IX від 01.07.2022 року, діє в наступній редакції:

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача передбаченої статтею 117 КЗпП відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, оскільки позивач був звільнений з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 27.12.2019 року, а не нараховану та невиплачену частину заробітної плати у 2018 році на загальну суму 380626,33 грн. позивачу було виплачено лише 24.05.2023 року на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 року у справі №400/4678/20, тобто поза межами строку, встановленого ст.116 КЗпП України.

Доводи апелянта про те, що фактично позивач був переведений з однієї посади державної служби на іншу, повного звільнення позивача не відбулось, а тому стаття 117 КЗпП не підлягає застосування, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріалами справи доведено факт припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем на підставі наказу Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24.12.2020 року за №6286/06, яким позивача звільнено з посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 27.12.2019 року, і відповідач провів розрахунок з позивачем при звільненні, але не в повному обсязі, недоплативши суму 380626,33 грн..

Колегія суддів звертає увагу, що апелянт не оспорює правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку суми відповідальності, за затримку розрахунку при звільненні, передбаченої статтею 117 КЗпП, а лише вказує на неможливість врахування періоду затримки у виплаті з 24.02.2022 року по 24.05.2023 року внаслідок виникнення форс-мажорних обставини через воєнний стан, постійні обстріли по місту Миколаєву та Одесі, проблем з енергопостачанням, що зумовило тривалий розгляд справи в суді першої та другої інстанції з 14.06.2021 року по 13.03.2023 року, а також вказує на обмеження шестимісячним періодом строку для розрахунку відповідальності, передбаченої новою редакцією статті 117 КЗпП України.

Але такі доводи апелянта не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, оскільки суд при розрахунку суми відповідальності за статтею 117 КЗпП України в розмірі 111343,92 грн., застосував приписи нової цієї редакції та здійснив розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не більш як за шість місяців.

Посилання апелянта на пропуск встановленого частиною 5 ст.122 КАС України місячного терміну звернення до суду з даним позовом є помилковими, оскільки строк звернення до суду з по цій категорії спорів визначається ч.1 ст.233 КЗпП, відповідно до якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Враховуючи, що нараховану та невиплачену частину заробітної плати в сумі 380626,33 грн. позивачу було виплачено лише 24.05.2023 року, а з даним позовом позивач звернувся 27.06.2023 року, то строк звернення до суду з даним позовом позивачем не був пропущений.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з визначених ст.308 КАС України меж апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Що стосується викладених позивачем у додаткових поясненнях по справі від 01.05.2024 року про неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду у постанові від 15.02.2024 року №420/1141/23, відповідно до якої спірний період стягнення заробітку за затримку розрахунку при звільненні необхідно умовно ділити на дві частини: до набрання чинності 19.07.2022 року нової редакції статті 117 КЗпП Україну і після цієї дати, то такі посилання позивача також не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позивач з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції не звертався, а тому такі доводи позивача не можуть бути предметом апеляційного перегляду, виходячи з визначених ст.308 КАС України меж апеляційного перегляду.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька