Справа № 420/31802/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2023 року по 24.10.2023 року включно;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2023 року по 24.10.2023 року включно в сумі 84 819 гривень 44 копійки відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він з 22.12.2020 по 09.04.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка зарахована на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до наказу від 09.04.2022 року №83 позивача з 09.04.2022 року було звільнено з військової служби за станом здоров`я. Проте у період проходження військової служби та при звільненні з військової служби позивачу виплачувалось грошове забезпечення в неповному розмірі. У зв`язку з цим позивач 07.11.2022 року звернувся із заявою до відповідача з проханням провести перерахунок грошового забезпечення, надати довідки про виплачене грошове забезпечення та витяги з наказів про зарахування та виключення зі списків особового складу. Проте у визначений законодавством термін відповідь військовою частиною надана не була. Для вирішення спору позивач 21.11.2022 року звернувся до суду. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі №420/16905/22 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 : - здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 22.12.2020 року по 31.12.2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат; здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат. - здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 01.01.2022 року по 09.04.2022 року, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2019 - 2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні за 16 років) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат.

Як вказано у позові, у зв`язку з ігноруванням відповідачем рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі №420/16905/22 представником позивача 23.03.2023 року подано скаргу на Урядову гарячу лінію. У відповідь на звернення відповідачем надано лист, в якому зазначено, що військова частина НОМЕР_1 не має права приймати розпорядчі рішення щодо позивача, оскільки він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . 05.06.2023 року відповідачем виплачено позивачу першу частину коштів на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі №420/16905/22 у сумі 58961,90 грн., що підтверджується банківською випискою. З метою виплати компенсації за звільнення без повного розрахунку позивач звернувся до суду. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року у справі №420/14884/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача 58961,90 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.04.2022 року по 04.06.2023 року включно. 25.10.2023 року відповідачем виплачено позивачу другу частину коштів на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі №420/16905/22 у сумі 118468,16 грн., що підтверджується банківською випискою. Таким чином, вказано у позові, відповідачем затримано виплату другої частини перерахунку грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі №420/16905/22 понад період затримки виплати першої частини перерахунку грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі №420/16905/22.

Як зазначено позивачем, оскільки крайня дата періоду який розглядався в суді щодо виплати позивачу середнього заробітку у справі №420/14884/23 це 04.06.2023 року, а остаточний перерахунок грошового забезпечення відповідачем здійснено 25.10.2023 року, то відповідачем додатково затримано розрахунок при звільненні з 05.06.2023 року по 24.10.2023 року на 142 дні.

Позивач вважає, що у відповідача наявних обов`язок нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку з 05.06.2023 року по 24.10.2023 року.

Ухвалою суду від 22.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Вказаною ухвалою витребувано у відповідача по справі військової частини НОМЕР_1 :

розрахунок грошового забезпечення, виплаченого ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) при звільненні з військової служби в розрізі видів доплат, надбавок, тощо та сум;

довідку про усі види виплат, які належали позивачу при звільненні в розрізі їх виду, суми, періоду виплати;

інформацію з її документальним підтвердженням щодо нарахованих та виплачених сум грошового забезпечення за рішенням суду із зазначенням виду, розміру та дати такої виплати;

довідку про нараховане та виплачене ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за останні 2 місяця перед звільненням з військової служби.

18.04.2024 року (вх.№ЕС/1597/23) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому вказано, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і незаконними та задоволенню не підлягають.

Як вказано у відзиві, на військовослужбовців, які проходять військову службу у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, норми статей 116 і 117 КЗпП України та постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати не поширюються.

Також, на думку відповідача, позивач своїм правом, передбаченим абзацом 3 пункту 242 Положення № 1153/2008, не скористався.

У відзиві зазначено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена за судовим рішенням, не може здійснюватись за правилами ст. 117 КЗпП України.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

18.04.2024 року (вх.№ЕС/15974/24) від представника відповідача до суду надійшла заява про поновлення процесуального строку на подання відзиву.

Разом із відзивом відповідачем подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду.

23.05.2024 року (вх.№ЕП/9257/24) від до суду надійшов листа разом із довідкою від 22.05.2024 року №393.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає таке.

Позивач зазначає, що з 22.12.2020 року по 09.04.2022 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка зарахована на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 .

09.04.2022 року позивача було виключено зі списків особового складу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року по справі №420/16905/22:

визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 22.12.2020 року по 31.12.2020 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 22.12.2020 року по 31.12.2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат;

визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат;

визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2022 року по 09.04.2022 року, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2019 - 2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні за 16 років) без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2022 року по 09.04.2022 року, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2019 - 2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні за 16 років) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат.

Як зазначено у позові, 05.06.2023 року відповідачем виплачено позивачу першу частину коштів на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі №420/16905/22 у сумі 58961,90 грн.

На підтвердження даної обставини до суду разом із позовом надано що копію банківської виписки.

Також, позивач вказує, що 25.10.2023 року відповідачем виплачено позивачу другу частину коштів на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року у справі №420/16905/22 у сумі 118468,16 грн.

На підтвердження даної обставини до суду разом із позовом надано що копію банківської виписки.

Судом встановлено, що 06.10.2023 року набрало законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року по справі №420/14884/23, яким визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2020 року по 12.04.2023 року включно та зобов`язано військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 58961,90 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.04.2022 року по 04.06.2023 року включно.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2023 року по 24.10.2023 року включно, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд зазначає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між учасниками справи, регулюються Конституцією України та Кодексом законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Суд зазначає, що Верховний суд України у постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, усуваючи розбіжності у застосуванні касаційними судами вищезазначених норм матеріального права, виклав таку правову позицію: «Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум», яка є обов`язковою для суду апеляційної інстанції при вирішенні цього спору.

Враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати грошового забезпечення за період з 02.08.2020 по 28.08.2020 включно з урахуванням норм абз.2 ч.3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Суд зауважує, що 19.07.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX, яким внесено зміни до статті 117 КЗпП України за змістом яких роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

На час виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду Закон №2352-IX набрав чинності, тому у даному випадку належить застосовувати положення статті 117 КЗпП України у редакції станом після 19.07.2022.

Отже, оскільки позивачеві при звільненні не виплачено належні суми грошового забезпечення, то у ОСОБА_1 виникло право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Як вже встановлено судом, 06.10.2023 року набрало законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 року по справі №420/14884/23, яким визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2020 року по 12.04.2023 року включно та зобов`язано військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 58961,90 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.04.2022 року по 04.06.2023 року включно.

Таким чином, за затримку розрахунку при звільненні позивача судовим рішенням вже зобов`язано нарахувати та виплатити відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку, в тому числі за шість місяців з дня набрання чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX, тобто з 01.07.2022 року по 04.06.2023 року.

Оскільки відповідальність за затримку розрахунку при звільненні з дня набрання чинності Закон №2352-IX покладається на відповідача у вигляді обов`язку виплатити позивачу середній заробіток не більш як за шість місяців, зважаючи на те, що відповідача рішенням суду від 05.09.2023 року по справі №420/14884/23, яке набрало законної сили вже зобов`язано виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку, в тому числі за шість місяців з дня набрання чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX, тобто з 01.07.2022 року по 04.06.2023 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд наголошує про неприпустимість повторного застосування такої санкції, оскільки середній заробіток за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, а тому, незважаючи на донарахування суми грошового забезпечення (доплати) за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року по справі №420/16905/22, відповідача вже притягнуто до фінансової відповідальності за такі дії, з урахуванням частини 1 статті 117 КЗпП України .

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя П.П. Марин

.