Справа № 340/5284/23
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 червня 2024 року

м. Київ

справа № 340/5284/23

адміністративне провадження № К/990/20473/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.03.2024 у справі №340/5284/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не зарахування до його трудового та страхового стажу періодів: з 16.10.1986 по 07.09.1987 роботи в районах Крайньої Півночі; з 20.02.1988 по 19.08.1988 роботи в садоводчій бригаді Колгоспу імені Карла Маркса Братського району Миколаївської області; з 01.09.1983 по 28.06.1985 навчання в Кіровоградському технікумі радянської торгівлі; з 01.01.1981 по 31.05.1982 роботи в Кіровоградському виробничому об`єднанні Друкмаш; з січня 2016 року по квітень 2016 року служби в Збройних силах України;

2) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови зарахувати до страхового стажу з розрахунку 1 рік робіт за 1,5 років періоди роботи з 05.10.1985 по 11.01.1986 - в районі Крайньої півночі Ямало-Ненецького автономного округу; з 16.10.1986 по 07.09.1987 - в районі Крайньої півночі Ямало-Ненецького автономного округу в Будівельному управлінні № 21 треста Ямб-газстрой; з 16.09.1987 по 26.01.1988 - в районі Крайньої півночі Ямало-Ненецького автономного округу в Будівельному управлінні № 21 треста Ямб-газстрой;

3) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови зарахувати до його пільгового страхового стажу з розрахунку один місяць служби за три - час проходження військової служби в особливий період (безпосередня участь в бойових діях): з 10.07.2015 по 27.10.2015, з 29.10.2015 по 23.12.2015, 20.01.2016 по 13.04.2016, 22.08.2019 по 21.08.2020;

4) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 14.06.2023 №79 про відмову в призначенні йому пенсії за віком;

5) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити йому дострокову пенсію на пільгових умовах за нормами пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до заяви від 06.06.2023, зарахувавши до його трудового та страхового стажу періоди:

- з 16.10.1986 по 07.09.1987 робота в районах Крайньої Півночі; з 20.02.1988 по 19.08.1988 робота в садоводчій бригаді Колгоспу імені Карла Маркса Братського району Кіровоградської області; з 01.09.1983 по 28.06.1985 навчання в Кіровоградському технікумі радянської торгівлі; з 01.01.1981 по 31.05.1982 робота в Кіровоградському виробничому об`єднанні Друкмаш; з січня 2016 року по квітень 2016 року період служби в Збройних силах України;

- на пільгових умовах роботи з розрахунку 1 рік робіт за 1,5 років періоди з 05.10.1985 по 11.01.1986 - робота в районі Крайньої півночі Ямало-Ненецького автономного округу; з 16.10.1986 по 07.09.1987 - робота в районі Крайньої півночі Ямало-Ненецького автономного округу, в Будівельному управлінні № 21 треста Ямб-газстрой; з 16.09.1987 по 26.01.1988 - робота в районі Крайньої півночі Ямало-Ненецького автономного округу, в Будівельному управлінні № 21 треста Ямб-газстрой;

- для призначення дострокової пенсії на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби в особливий період (безпосередня участь в бойових діях) за три місяці періоди: з 10.07.2015 по 27.10.2015, з 29.10.2015 по 23.12.2015, 20.01.2016 по 13.04.2016; з 22.08.2019 по 21.08.2020.

Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Кіровоградський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 05.09.2023 позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 14.06.2023 №79 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.06.2023, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 01.01.1981 по 05.05.1981, з 01.09.1983 по 28.06.1985, з 16.10.1986 по 07.09.1987, з 20.02.1988 по 19.08.1988, з 01.01.2016 по 15.04.2016; а також зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи: з 05.10.1985 по 11.01.1986, з 16.10.1986 по 07.09.1987, з 16.09.1987 по 26.01.1988 в пільговому обчисленні, як один рік шість місяців за один повний рік роботи; з 10.07.2015 по 27.10.2015, з 29.10.2015 по 23.12.2015, з 20.01.2016 по 13.04.2016, з 11.02.2020 по 16.08.2020 з розрахунку один місяць служби за три місяці, періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції, й прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

За результатами апеляційного перегляду справи, Третій апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 19.03.2024 скасував вказане вище рішення в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 20.02.1988 по 19.08.1988, зарахування до страхового стажу в пільговому обчисленні, як один рік шість місяців за один повний рік роботи періоди з 05.10.1985 по 11.01.1986, з 16.10.1986 по 07.09.1987, з 16.09.1987 по 26.01.1988, зарахування до страхового стажу в пільговому обчисленні з розрахунку один місяць служби за три місяці періоди з 10.07.2015 по 27.10.2015, з 29.10.2015 по 23.12.2015, 20.01.2016 по 13.04.2016, з 11.02.2020 по 16.08.2020.

Ухвалив в цій частині нове рішення, яким у задоволені зазначених позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 - залишив без змін.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 27.05.2024 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 (направлена поштовим зв`язком 24.05.2024), в якій скаржник просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 та залишити в силі постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.03.2024.

Відповідно до частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини 4 статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2, 3 статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 4 статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах 2, 3 статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 4 статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи, цитати нормативних актів із абстрактним зазначенням, що судами попередніх інстанцій ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні частини 4 статті 328 КАС України.

Твердження ж відповідача про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 4 статті 328 КАС України, а саме неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду - є необґрунтованим.

Слід наголосити, що самого лише зазначення постанов Верховного Суду, в яких викладено висновок про застосування норми права - недостатньо, позаяк обов`язковою умовою є також обґрунтування подібності правовідносин.

У касаційній скарзі не вказано, що правовідносини у справах є подібними, зокрема, необґрунтовано, в чому саме полягає неправильне застосування норм права, не наведено подібності правовідносин, натомість скаржник лише зазначає постанови Верховного Суду, висновки у яких, на думку позивача, не враховано судом апеляційної інстанції.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Відтак, у разі посилання на висновки Верховного Суду, які на думку скаржника не були враховані судом апеляційної інстанції, необхідно посилатися на ті висновки, які були зроблені на підставі дослідження норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах за однакових умов.

Крім того слід зауважити, що за правилами пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню, зокрема, судові рішення у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Відповідно до частини 4 статті 12 КАС України, виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною 1 статті 266-1 цього Кодексу.

Слід зауважити, що Кіровоградський окружний адміністративний суд своєю ухвалою від 31.07.2023 відкрив провадження у цій справі та ухвалив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.

Як зазначено вище, процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Водночас із поданої касаційної скарги вбачається, що скаржником не наведено доводів та мотивів, що дають підстави для висновку, що судове рішення, постановлене у зазначеній справі, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, у касаційній скарзі також не зазначено про наявність випадку (випадків) передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, які на думку скаржника могли б бути підставою для відкриття касаційного провадження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15.01.2020 №460-IX, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню скаржнику.

Варто зазначити, що відповідно до статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісно реалізувати належне їм право на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретний пункт (пункти) частини 4 статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування (у взаємозв`язку із посиланням на конкретні підпункти «а» - «г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України). Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.03.2024 у справі №340/5284/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяВ.М. Шарапа