Справа № 420/7370/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7370/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 06 березня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії від 31.01.2024 OP 96;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 60% від усіх сум заробітної плати згідно з довідками про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 25.01.2024 р. № 161 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 25.01.2024 р. № 159, виданих Департаментом економічного розвитку Одеської міської ради починаючи з 25.01.2024 року з урахуванням уже отриманих сум пенсії.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 25 січня 2024 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про переведення на пенсію за іншим Законом на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» надавши довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 25.01.2024 № 161 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 25.01.2024 № 159, виданих Департаментом економічного розвитку Одеської міської ради. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії від 31.01.2024 ОР 96 відмовлено у переході з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». При цьому відмова ґрунтувалась на тому, що у заявниці відсутні 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, станом на день набрання чинності Закону № 889-VIII. До стажу було враховано періоди роботи з 06.12.2010 по 08.08.2011, з 16.08.2011 по 08.10.2013, 3 20.02.2014 по 01.05.2016 та становить 5 років 8 днів. Вважає, що Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії від 31.01.2024 OP 96 € протиправним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Оскільки на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії державного службовця ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII займала посаду державної служби та мала понад 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та мала страховий стаж понад 30 років, то вважає правомірним твердження, що позивачка набула право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723 XII. Вимоги про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та включення в розрахунок пенсії середньомісячного розміру надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, премії, премії до державних, професійних та ювілейних дат, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації є законними і за змістом статті 37 Закону України «Про державну службу» в редакції чинній на момент звернення за призначенням пенсії правомірні, так як, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою судді від 11.03.2024 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

21.03.2024 до суду надійшов (вх..№ЕС/11857/24) відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з проханням відмовити у задоволенні позову. ОСОБА_1 призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.01.2023. Страховий стаж складає 40 роки 8 місяців 28 днів. Заробітна плата для розрахунку пенсії 16794.64. Індивідуальний коефіцієнт для обчислення - 1.37248. За заявою від 25.01.2024 щодо переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» за принципом екстериторіальності пенсійна справа опрацьовувалась головним спеціалістом Головного управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та головним спеціалістом Головного управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області. За заявою від 25.01.2024 № 531 ОСОБА_1 щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» винесено рішення про відмову від 31.01.2024 № 96, оскільки стажу державної служби недостатньо для призначення пенсії. Особи, які станом на 01.05.2016 не мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, та особам, які станом на 01.05.2016 не займали посади державної служби та не мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» не мають. Страховий стаж позивачки становить 40 роки 08 місяців 28днів. На день набрання чинності Законом №889-VIII (станом на 01.05.2016) спеціальний стаж відсутній. Враховуючи вище викладеного з таких підстав було відмовлено ОСОБА_1 щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки стажу державної служби недостатньо для призначення пенсії.

21.03.2024 до суду надійшла (вх.№11719/24) відповідь ОСОБА_1 на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Стаж державної служби ОСОБА_1 на момент звернення до Відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» складає 23 роки 9 місяців. Статтею 46 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ.

04.04.2024 до суду надійшов відзив (вх.№13606/24) Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Як зазначено в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України У в Івано-Франківській області станом на 01.05.2016 в позивача відсутній стаж державної служби 10 років, який надає право на призначення пенсії державного службовця. Крім того, варто звернути увагу, що позивач з 26.01.2024, згідно записів трудової книжки, призначена на посаду головного спеціаліста фінансово-економічної роботи управління фінансово-економічного забезпечення Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради. Відповідно до 13№ Розділу XV Прикінцевих Положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» на умовах законів України зокрема Закону України «Про державну службу» у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України «Про державну службу» виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону. Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється.

05.04.2024 до суду надійшла (вх.№13926/24) відповідь ОСОБА_1 на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому позивач, окрім вже зазначеного, вказує наступне. Час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується, до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» до 04 липня 2001 року, тобто до дати набуття чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Також посилаються на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 822/524/18, яка не відноситься до даного типу правовідносин, так як предметом розгляду вказаної справи право на призначення пенсії державного службовця особам з інвалідністю 1 та 2 групи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

ОСОБА_1 з 17.01.2023 призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV та перебуває вона на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

25.01.2024 ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про перехід із пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про Державну службу» №889.

До заяви про перерахунок пенсії ОСОБА_1 подала такі документи:

- паспорт громадянина України;

- довідку про присвоєння ідентифікаційного номера;

- трудову книжку НОМЕР_1 ;

- довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 161 від 25.01.2024 видана Департаментом економічного розвитку Одеської міської ради;

- довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №159 від 25.01.2024 видана Департаментом економічного розвитку Одеської міської ради.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 31.01.2024 №ОР 96 було відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю права. При розгляді наданих документів виявлено, що гр. ОСОБА_1 станом на день набрання чинності Закону № 889-VIII немає 10 років державної служби. До стажу було враховано періоди роботи з 06.12.2010 по 08.08.2011, з 16.08.2011 08.10.2013, з 20.02.2014 по 01.05.2016 та становить 5 років 8 днів.

Не погоджуючись із таким рішенням про відмову у перерахунку та переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII), який набрав чинності 01.05.2016 та відповідно до Прикінцевих положень, якого передбачено право на пенсійне забезпечення окремих категорій осіб відповідно до статті 37 Закону України № 3723-XII «Про державну службу».

Частина 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ: на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після 01.05.2016 відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, за наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, у постановах Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 687/545/17, від 16.12.2021 у справі № 538/804/17.

Згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , остання має наступний стаж, періоди роботи:

- з 01.12.1995 по 20.04.2007 на посаді головного бухгалтера Тростянецької сільської ради (а.с.16-17);

- з 06.12.2010 по 17.01.2011 на посаді головного спеціаліста відділу адміністрування державного реєстру виборців апарату Одеської обласної державної адміністрації;

- з 18.01.2011 по 08.08.2011 на посаді головного спеціаліста в Головному управлінні праці та соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації;

- з 16.08.2011 по 08.10.2013 на посаді провідного спеціаліста в Управлінні Пенсійного фонду України в Малиновському районі Одеської області;

- з 20.02.2014 по 16.04.2015 на посаді головного спеціаліста в Департаменті розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Одеської обласної державної адміністрації;

- з 17.04.2015 по 30.12.2016 на посаді головного спеціаліста в Управлінні обласної ради з майнових відносин;

- з 19.04.2017 по 12.07.2017 на посаді головного спеціаліста Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області;

- з 13.07.2017 по 25.01.2024 на посаді головного спеціаліста в департаменті Економічного розвитку Одеської міської ради.

В спірному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 31.01.2024 відповідачем зазначено, що до стажу ОСОБА_1 , набутого до 01.05.2016 (день набрання чинності Закону №889-VІІІ), враховано періоди роботи з 06.12.2010-08.08.2010, з 16.08.2011-08.10.2013, з 20.02.2014-01.05.2016.

Тобто, не зараховано період роботи з 01.12.1995 по 20.04.2007 на посаді головного бухгалтера Тростянецької сільської ради.

Повертаючись до вищенаведених законодавчих норм, суд звертає увагу сторін на тому, що критерій «віку» та «страхового стажу» ОСОБА_1 не є спірними. Натомість спірним є критерій «стажу державної служби» ОСОБА_1 до 01.05.2016, який повинен становити не менше 10 років.

Як вище було встановлено, у період з 01.12.1995 по 20.04.2007 ОСОБА_1 працювала на посаді головного бухгалтера Тростянецької сільської ради.

Закон України від 07.06.2001 № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначає порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус.

Відповідно до статей 1-2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-ІІІ від 07.06.2001, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу (ст.11 Закону №2493).

05.01.2002, вже після набуття чинності Законом №2493, ОСОБА_1 прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування та їй присвоєно 13 ранг 7 категорії посадової особи місцевого самоврядування, що вбачається з Запису №2 трудової книжки НОМЕР_2 (а.с.16).

04.10.2005 позивачу присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Статтею 14 Закону №2493 встановлені категорії посад, у тому числі шоста категорія: посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.

Згідно з ст. 15 Закону №2493 при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад.

Суд акцентує увагу відповідачів, на тому, що стаж державної служби до 01 травня 2016 року обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, який втратив чинність 01.05.2016 у зв`язку з набранням чинності Закону № 889-VIII.

Згідно з пунктом 2 цього Порядку, до стажу державної служби зараховувалася робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону про службу в органах місцевого самоврядування, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених КМУ до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Крім цього, відповідно до пункту 3 цього Порядку до стажу державної служби включався також, зокрема, час роботи на посадах службовців, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

Таким чином, суд вважає, що період роботи (служби) ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Тростянецької сільської ради зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Більш того, на момент набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, 01.05.2016 позивачка працювала на посаді головного спеціаліста в Управлінні обласної ради з майнових відносин.

Відтак, позивачем дотримані всі умови, які визначені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для призначення їй пенсії за віком на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Крім того, ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 передбачає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду, тому враховуючи ту обставину, що позивач із заявою про призначення пенсії звернувся до відповідача 28 жовтня 2022 року, саме з цієї дати позивач набув право на призначення пенсії на заявлених умовах.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що період служби ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера в Тростянецькій сільській раді зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 31.01.2024 №ОР96 про відмову у переводі з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» не відповідає передбаченим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, та, як наслідок, є протиправним і підлягає скасуванню, що має наслідком зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.01.2024 та зарахувати до стажу державної служби період роботи з 01.12.1995 по 20.04.2007 на посаді головного бухгалтера Тростянецької сільської ради.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Слід зазначити, що обраний судом першої інстанції спосіб задоволення позовних вимог позивача не буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки адміністративний суд у такий спосіб не підміняє інший орган державної влади, зокрема, шляхом обрахунку кількості років з урахуванням спірного періоду, а вказує на визначення відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву на належне пенсійне забезпечення позивача дії.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Наведене повністю відповідає змісту ст. 245 КАС України, частиною 4 якої визначене, що у випадку, визначеному п. 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд вважає, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є саме зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача про перехід з пенсії за віком згідно з Законом №1058 на пенсії за віком за Законом №889 з зарахуванням до стажу державної служби період з 01.12.1995 по 20.04.2007, у який ОСОБА_1 працювала на посаді головного бухгалтера Тростянецької сільської ради.

На думку суду, саме такий спосіб судового захисту слід застосувати виходячи з обставин справи, а саме враховуючи те, що відповідачем було відмолено ОСОБА_1 з посиланням на відсутність відповідного стажу державної служби. Натомість, ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідача нарахувати їй пенсію з 25.01.2024 в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, враховуючи довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

В той же час, судом не досліджувалось питання відсоткового розміру пенсії ОСОБА_1 та не надавалась оцінка довідкам №159 та №161, та оцінка Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області вказаних довідок.

За таких обставин вимога позивачки про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести її на пенсії за віком згідно її заяви, здійснивши нарахування та виплату такої пенсії з 25.01.2024 в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з врахуванням наведених довідок №159 та №161, є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу та не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

При зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн, що підтверджується квитанцією від 14.12.2023.

Згідно з ч.2 ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 194, 205, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 31.01.2024 №ОР96 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.01.2024 та зарахувати до її стажу державної служби період роботи на посаді головного бухгалтера Тростянецької сільської ради з 01.12.1995 по 20.04.2007.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, );

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА