Справа № 420/6174/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6174/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь в/ч НОМЕР_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 161953,80 грн під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 09.10.2022 року. У зв`язку з отриманням поранення солдат ОСОБА_1 15.02.2023 року вибув на лікування до КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» ЗМР, проте станом на 20.12.2023 не надав військовій частині жодного підтверджуючого документу про перебування на стаціонарному лікуванні, на підставі чого наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 23.12.2023 №368 призупинено виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 20.12.2023 року.

Також в/ч НОМЕР_1 проведено службове розслідування за фактом нез`явлення ОСОБА_1 з лікувального закладу, за результатами чого встановлено, що відповідач на лікування до КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» ЗМР не прибував та з 16.02.2023 по день подання позовної заяви знаходиться поза межами в/ч НОМЕР_1 без законних підстав, тобто вчинив самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби.

Представник позивача зазначив, що поза межами в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 за час незаконної відсутності отримав грошове забезпечення в розмірі 161953,80 грн, на яке він не мав права, оскільки відповідно до п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Таким чином, наявні підстави для стягнення з відповідача отриманого за час відсутності на службі без поважних причин грошового забезпечення у сумі 161953,80 грн.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року позов залишений без руху, надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в електронній формі.

Ухвалою суду від 07.06.2024 року повернуто позивачу надмірно сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Справу розглянуто у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 наказом від 09.10.2022 №272 зараховано до списків в/ч НОМЕР_1 та на всі види грошового забезпечення при в/ч НОМЕР_2 з 09.10.2022 року, вирішено вважати таким, що справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

У зв`язку з отриманням поранення ОСОБА_1 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 №45 від 12.02.2023 вибув до медичної роти з метою лікування 12.02.2023 року.

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.02.2023 року №48 відповідач вибув на лікування до Звягельської районної лікарні.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 06.03.2023 №68 солдат ОСОБА_1 , у зв`язку із довготривалим лікуванням спричиненим отриманим пораненням, зарахований в розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23.12.2023 №368, у зв`язку з тим, що станом на 20.12.2023 відповідач (який 15.02.2023 вибув на лікування) не надав жодного підтверджуючого документу про перебування на стаціонарному лікуванні у КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» ЗМР, призупинено виплату грошового забезпечення з 20.12.2023 року.

За фактом нез`явлення з лікувального закладу солдата ОСОБА_1 , наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 26.12.2023 №3495 призначено службове розслідування, за результатом якого встановлено, що відповідач з 16.02.2023 знаходиться поза межами в/ч НОМЕР_1 без законних підстав, тобто вчинив самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.01.2024 №136/НОД за порушення військової дисципліни, а саме за відсутність на військовій службі без поважних причин з 16.02.2023 року по теперішній час, порушення вимог ст.1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та умисне ухилення від виконання обов`язків військової служби по мобілізацій ОСОБА_1 оголошено сувору догану.

Також наказом вирішено, в тому числі: 1) направити до Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону повідомлення про вчинення солдатом ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України (Дезертирство) та копію матеріалів службового розслідування стосовно; 2) вжити заходів та підготувати позовну заяву до суду з метою стягнення грошових коштів з солдата ОСОБА_1 за здійснення надлишкових виплат останньому та час незаконної відсутності поза межами в/ч НОМЕР_1 .

30.12.2023 року начальником фінансово-економічної служби головним бухгалтером в/ч НОМЕР_1 видано довідку №7633, згідно якої переплата ОСОБА_1 грошового забезпечення за час його відсутності поза межами в/ч НОМЕР_1 у період з 16.02.2023 по 20.12.2023 року становить 161953,80 грн.

Таким чином, виникла переплата відповідачу грошового забезпечення у розмірі 161953,80 грн.

Представник позивача, вважаючи, що відповідач з причин особистої недобросовісності без наявних правових підстав отримав 161953,80 грн грошового забезпечення, звернувся до суду з цим позовом з метою стягнення переплати грошового забезпечення.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано Законом України 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XI).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260).

Відповідно до п.12 Порядку №260, військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.

Отже, у період перебування військовослужбовця на лікуванні за ним зберігається виплата грошового забезпечення.

Водночас, згідно з п.15 Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 23.12.2023 №368 у зв`язку з тим, що відповідач (який 15.02.2023 вибув на лікування) станом на 20.12.2023 року не надав жодного підтверджуючого документу про перебування на стаціонарному лікуванні у КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» ЗМР, призупинено виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 20.12.2023 року.

Відповідно до листа КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня» ЗМР від 02.01.2024 року №15/6, солдат ОСОБА_2 у період з 15.02.2023 року по дату оформлення відповіді не перебував на стаціонарному лікуванні у вищезазначеному медичному закладі.

Згідно з актом службового розслідування №1509 від 25.01.2024 року т.в.о. командира 1 аеромобільного батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 встановлено, що відповідач з 16.02.2023 відсутній на військовій службі.

Враховуючи, що відповідач до медичного закладу на лікування не прибував та з 16.02.2023 був відсутній на службі у в/ч НОМЕР_1 , суд вважає, що на підставі п.15 Порядку №260 відповідач не мав права на виплату грошового забезпечення за час відсутності на службі без поважних причин.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі змістом цієї норми, зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Водночас стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.

Так не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Оскільки відповідач до медичного закладу не прибував та до військової частини не повертався, суд вважає, що ОСОБА_1 діяв недобросовісно та за період з 16.02.2023 по 20.12.2023 безпідставно отримав грошове забезпечення на суму 161953,80 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь в/ч НОМЕР_1 безпідставно набутих ним коштів під час фактичного невиконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ст.72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення безпідставно набутих коштів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 161953,80 грн під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби у період з 16.02.2023 по 20.12.2023.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва