Справа № 200/1595/24
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року справа №200/1595/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі № 200/1595/24 (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2024 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльності щодо не проведення з 29.01.2020 перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, грошового забезпечення, а також всіх інших додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань тощо) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704;

- зобов`язати відповідача з 29.01.2020 по 05.01.2022 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб перерахувати та виплатити грошове забезпечення, а також всіх інші додаткові види грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань тощо) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року позов був залишений без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску.

Позивачем на виконання ухвали суду надано заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої вона зазначила, що на момент виключення позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (05.01.2022), ч. 2 ст. 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Отже, спір щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення та інших додаткових виплат, із застосуванням іншої розрахункової величини для розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням за період з 29.01.2020 по 05.01.2022 у розумінні ч. 2 ст. 233 КЗпП України охоплюється застосованим у ній визначенням законодавство про оплату праці та відповідно, звернення до суду з заявленими вимогами не обмежується будь-яким строком.

Тому позивачем не пропущений строків звернення до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року визнано неповажними причини, вказані ОСОБА_1 в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Позовна заява ОСОБА_1 повернута з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду.

Обгрунтування апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, звернення до суду з цим позовом не обмежувалося будь-яким строком.

Отже, суд першої інстанції, повернувши позов з підстав пропуску строку звернення до суду з цим позовом, порушив принцип доступу до правосуддя.

Письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при виключенні зі списків особового складу надано листом від 16.02.2024.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

14 березня 2024 року (за поштовим штемпелем) позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення з 29.01.2020 перерахунку на підставі постанови КМУ 704 грошового забезпечення, а також всіх інших додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови КМУ № 704; зобов`язати відповідача з 29.01.2020 по 05.01.2022 перерахувати та виплатити грошове забезпечення, а також всіх інші додаткові види грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови КМУ № 704.

Позивач проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнена з військової служби 05.01.2022.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року позов був залишений без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску.

01.04.2024 позивачем надано заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначено, що на момент виключення позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (05.01.2022), ч. 2 ст. 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, тому позивачем не пропущений строків звернення до суду.

Інших обґрунтувань заява позивача від 01.04.2024 про поновлення строку звернення до суду не містить.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що позивач пропустила строк звернення до суду з цим позовом, причини пропуску є неповажними.

Оцінка суду.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На підставі частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого строку.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Такий правий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 21.02.2020 № 340/1019/19, від 28.05.2021 у справі № 380/2355/20.

Як свідчать матеріали справи, предметом позову є поведінка відповідача щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення та інших додаткових виплат, із застосуванням іншої розрахункової величини для розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням, за період з 29.01.2020 по 05.01.2022, при цьому позивач до адміністративного суду звернувся лише 14.03.2024.

Відповідно до пункту 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого 07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; (...).

Оскільки позивач проходила військову службу, яка відноситься до публічної служби, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 5 ст. 122 КАС України, яка встановлює місячний строк звернення до суду з цим позовом.

Позивач звільнена з військової служби 05.01.2022, а до суду з цим позовом звернулася тільки 14.03.2024, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

При цьому, під час проходження військової служби, в ході щомісячного отримання грошового забезпечення позивач мала можливість протягом всього спірного періоду дізнатися про розміри основних та додаткових видів її грошового забезпечення.

Є безпідставними посилання апелянта на приписи ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній до 19.07.2022, оскільки починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

При цьому, як зазначалося вище, реалізація військовослужбовцем права на належні суми при звільненні з військової служби врегульована законодавцем спеціальною процесуальною нормою, яка обумовлена характером публічної служби, - частиною 5 статті 122 КАС України, яка визначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 620/1982/19 та від 04.12.2019 у справі № 815/2681/17, в яких зазначено, що під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення Кодексу адміністративного судочинства України, як норми спеціального процесуального закону, які визначають місячний строк звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено місячний строк звернення до суду з цим позовом.

Є неприйнятними доводи апелянта про порушення судом першої інстанції прав позивача щодо доступу до правосуддя, оскільки встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Проте, наведені позивачем обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення до суду із позовною заявою, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне її подання, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неповажності наведених скаржником причин та відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що пунктами 6 та 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Для цього позивач як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача, обсягу наданих ним відповідей.

Відтак, суд констатує, що отримання позивачем листа відповідача від 16.02.2024 № 09/02/102 на її звернення від 31.01.2024, не змінює момент, з якого позивач повинна була (мала можливість) дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі № 200/1595/24 залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року у справі № 200/1595/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 06 червня 2024 року та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 06 червня 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко