Справа № 420/9913/22
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9913/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просить:

- скасувати рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні ОСОБА_1 особою без громадянства від 22.06.2022 року № 14764;

- зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 особою без громадянства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.07.2021 року він звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області з заявою про визнання особою без громадянства. 04.07.2022 року позивач отримав рішення ДМС України про відмову у визнанні особою без громадянства. Вказане рішення позивач вважає незаконним та просить його скасувати, посилаючись на такі обставини. Позивач дійсно народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Бендери, Республіка Молдова, у 1992 року через війну у Придністров`ї він з сім`єю виїхав з м.Бендери до с.Верхня Ланна Карлівського району Полтавської області, де проживав до 2000 року. В подальшому кілька разів був засуджений в Україні до позбавлення волі та відбував покарання на території України. При цьому, жодного документа, що встановлює його особу, позивач не отримував. Для перевірки належності до громадянства Республіки Молдова позивач звернувся до Консульства Республіки Молдова в м.Одесі, яке 06.07.2020 року видало йому довідку № 98. Відповідно до цієї довідки громадянство Республіки Молдова позивач не отримував та не був документований паспортом громадянина Республіки Молдова. Посилаючись на приписи абз.2 ч.3 ст.6-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пп.1 п.44 Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженого Постановою КМ України від 24.03.2021 року № 317, якими встановлено, що рішення про відмову у визнанні особою без громадянства приймається у разі, якщо заявник є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави, позивач вважав оскаржуване рішення відповідача протиправним, оскільки він не документувався паспортом громадянина Республіки Молдова.

15.08.2022 року відповідач подав до суду відзив на позов, згідно якого позов не визнає, просить у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що на запит ДМС України від 09.02.2022 року № 8.1-1290/1-21 Посольство Республіки Молдова надало відповідь листом від 31.05.2022 року № UKR/461/502, в якому повідомлено, що на підставі інформації, наданої компетентними органами Республіки Молдова, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Республіки Молдова з 04.07.1991 року. Таким чином, відповідачем було встановлено належність позивача до громадянства Республіки Молдова, на території якої він проживав тривалий час. Посилаючись на приписи абз.2 ч.3 ст.6-1 та п.15 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідач стверджував, що прийняте ним рішення про відмову у визнанні позивача особою без громадянства є законним та обґрунтованим.

Позивач подав 01.09.2022 року відповідь на відзив, у якій наполягав на тому, що абз.2 ч.3 ст.6-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вимагає як обов`язкову умову для відмови у визнанні заявника особою без громадянства не лише те, що громадянство цієї особи визнано компетентним органом цієї держави, а й те, що заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави. Однак, позивач не був документований паспортом Республіки Молдова, а тому вважав, що підстави для відмови у визнанні його особою без громадянства у відповідача були відсутні.

Третя особа пояснень щодо позиву чи відзиву не подала.

Ухвалою судді від 25.07.2022 року позивача звільнено від сплати судового збору.

Ухвалою судді від 25.07.2022 року відкрито провадження у справі, ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи, у відповідача витребувано докази.

У зв`язку з перебуванням судді Цховребової М.Г. у довготривалій відпустці справу передано на автоматизований розподіл.

08.09.2023 року після проведення повторного автоматичного розподілу справу № 420/9913/22 призначено до розгляду судді Андрухіву В.В.

Ухвалою судді від 13.09.2023 року справу прийнято до провадження, ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.07.2021 року звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про визнання особою без громадянства (а.с.63-64).

З доданих до заяви документів, зокрема, вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Бендери, Республіка Молдова, що підтверджується дублікатом Свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданим 23 січня 2020 року Службою Цивільного Стану м.Варниця, Республіка Молдова, переклад якого з румунської на українську посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С. 24.06.2020, зареєстровано в реєстрі за №№ 4970, 4971 (а.с.79-81).

У м.Бендери позивач проживав з батьками до липня 1992 року. Влітку 1992 року позивач з сім`єю виїхав з м.Бендери до с.Верхня Ланна Карлівського району Полтавської області, де проживав до 2000 року, та відвідував з 01.09.1992 Верхньоланнівську неповну середню школу Карлівського району Полтавської області, з якої відрахований 09.06.2000 за заявою батьків у зв`язку з виїздом на проживання до Молдови, що підтверджується листом Верхньоланнівської ЗОШ І-ІІ ступенів Карлівської районної ради Полтавської області від 06.02.2020 № 13 та копією Алфавітної книги запису учнів та Книгою наказів цієї школи (а.с.67-72).

Також до заяви позивачем було додано довідку Консульства Республіки Молдова в м.Одесі № 98 від 06.07.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з даними Державного реєстру населення Республіки Молодова, громадянство Республіки Молдова не отримував (громадянства Республіки Молдова не має) і з питання оформлення документів Національної паспортної системи не звертався (паспортом громадянина Республіки Молдова (не документован) (а.с.15).

Під час розгляду заяви позивача органом ДМС було також з`ясовано, що 21.11.2001 року ОСОБА_1 був засуджений Іллічівським міським судом Одеської області за ст.185 ч.2 КК України до 2 років 6 міс. позбавлення волі, відбував покарання у Бережанській ВК № 209 Тернопільської області, звільнений 04.09.2003 за амністією. 06.02.2009 року ОСОБА_1 був засуджений Суворовським районним судом м.Одеси за ст.ст.185 ч.3, 186 ч.2, 187 ч.2, 70 КК України до 7 років позбавлення волі, відбував покарання у Одеській ВК № 14, звільнився 17.02.2015 року. Вказані обставини підтверджуються листом Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Одеській області від 06.08.2021 № 13/2576 (а.с.33, 82).

Також судом встановлено, що 20.07.2021 року за № 5100.5.3-8424/51.1-21 та повторно 13.09.2021 року за № 5100.5.3-11364/51.1-21 Головним управлінням ДМС України в Одеській області надсилалися запити до Консульства Республіки Молдова в м.Одесі щодо підтвердження факту видачі ОСОБА_1 довідки № 98 від 06.07.2020 року про те, що він не є громадянином Республіки Молдова (а.с.121-124).

Відповідь на вказані запити від Консульства Республіки Молдова в м.Одесі до органу ДМС не надійшла.

22.10.2021 року супровідним листом № 5100.5.3-13309/51.1-21 Головне управління ДМС України в Одеській області направило матеріали справи № від 13.07.2021 року про визнання особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для розгляду до Державної міграційної служби України (а.с.55).

Згідно висновку головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців і осіб без громадянства Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС, затвердженого головою ДМС України 13.01.2022 року, продовжено строк розгляду заяви позивача до 12 місяців (до 13.07.2022) (а.с.53-54).

09.02.2022 року ДМС України надіслала лист № 8.1-1290/1-22 до Посольства Республіки Молдова в Україні з проханням надати інформацію щодо належності / неналежності ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Бендери, Республіка Молдова, до громадянства Республіки Молдова (а.с.48-49).

У відповідь на вказане звернення Посольство Республіки Молдова в Україні листом від 31 травня 2022 року № UKR/461/502 повідомило ДМС України, що згідно інформації, наданої компетентними органами Республіки Молдова, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Республіки Молдова з 04.07.1991 року (а.с.50).

За результатами розгляду заяви позивача від 13.07.2021 року головним спеціалістом відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців і осіб без громадянства Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС складено Висновок з пропозицією прийняти рішення про відмову позивачу у визнанні особою без громадянства на підставі абзацу 2 частини 3 ст.6-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Вказаний Висновок 22.06.2022 року затверджено заступником директора Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України (а.с.46-47).

Рішенням Державної міграційної служби України від 22.06.2022 року № 14764 ОСОБА_1 відмовлено у визнанні особою без громадянства на підставі абзацу 2 частини 3 ст.6-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (а.с.17, 45). Копію цього Рішення позивач отримав 04.07.2022 року, що підтверджується його підписом на вказаному рішенні (а.с.17).

Не погодившись з вказаним рішенням ДМС України позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі за текстом Закон № 3773-VI) та Порядком розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженим Постановою КМ України від 24.03.2021 року № 317 (далі за текстом Порядок № 317), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону № 3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно п.15 ч.1 ст.1 Закону № 3773-VI особа без громадянства - особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.6-1 Закону № 3773-VI заява про визнання особою без громадянства подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, повнолітньою дієздатною особою.

Згідно абзацу 3 ч.1 ст.6-1 Закону № 3773-VI разом із заявою подається документ, що посвідчує особу, або документ, що надає право на в`їзд або виїзд з держави, виданий іноземною державою (за наявності), документ, що засвідчує факт неперебування у громадянстві іншої держави (за наявності), або інший документ, що підтверджує інформацію, викладену в заяві. У разі відсутності в особи, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, вищезазначених документів за її письмовою згодою проводиться опитування родичів, сусідів або інших осіб (не менше трьох), які можуть підтвердити факти, викладені в заяві.

Абзацами 1-3 частини 2 ст.6-1 Закону № 3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом шести місяців з дня подання заяви про визнання особою без громадянства на підставі всієї наявної інформації і документів приймає рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства. Строк розгляду такої заяви може бути подовжений уповноваженою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, до 12 місяців.

Під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, країн або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з країни, громадянство якої мають члени її сім`ї.

Протягом строку розгляду заяви про визнання особою без громадянства особа вважається такою, яка тимчасово перебуває на території України на законних підставах. Для підтвердження цього особі видається довідка встановленого зразка про звернення за визнанням особою без громадянства.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини 3 ст.6-1 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, приймає рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, якщо:

особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави.

Частиною 4 ст.6-1 Закону № 3773-VI встановлено, що рішення про відмову у визнанні особою без громадянства може бути оскаржено особою, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, або її законним представником до адміністративного суду протягом 20 робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову у визнанні особою без громадянства.

Відповідно до абз.1 п.4 Порядку № 317 заява про визнання особою без громадянства та додані до неї документи подаються заявником або його законним представником особисто територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем проживання особи.

Абзацами 1, 2 п.5 Порядку № 317 визначено, що рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства приймається протягом шести місяців з дня подання заяви про визнання особою без громадянства та визначених цим Порядком документів.

Строк розгляду такої заяви на підставі вмотивованого висновку структурного підрозділу ДМС, визначеного відповідно до абзацу другого пункту 12 цього Порядку, за рішенням уповноваженої особи ДМС, визначеної відповідно до абзацу першого пункту 12 цього Порядку, може бути продовжено до 12 місяців.

Відповідно до п.29 Порядку № 317 після вжиття заходів, передбачених пунктами 20-28 цього Порядку, які належать до компетенції працівників територіальних органів/ територіальних підрозділів ДМС, після отримання відповідей на запити до територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, МВС, органів Національної поліції, регіональних органів Служби безпеки та Адміністрації Держприкордонслужби справа про визнання особою без громадянства із доданими аудіофайлами співбесід надсилається для подальшого розгляду структурному підрозділу ДМС. При цьому справа структурному підрозділу ДМС повинна бути надіслана не пізніше ніж через три місяці з дати приймання документів. Якщо у зазначений строк відповіді на запити не отримані, справа надсилається без таких відповідей, які потім надсилаються структурному підрозділу ДМС окремо.

Пунктом 34 Порядку № 317 передбачено, що рішення про визнання особою без громадянства приймається уповноваженою особою ДМС за результатами ідентифікації та/або встановлення особи, перевірки поданих нею документів та відсутності підстав для відмови у визнанні особою без громадянства, на підставі обґрунтованого висновку, складеного працівником структурного підрозділу ДМС.

Відповідно до підпункту 1 пункту 44 Порядку № 317 уповноваженою особою ДМС приймається рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, коли: 1) особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави.

Порядок прийняття та розгляду заяви позивача від 13.07.2021 року останнім не оскаржується, спірним у даній справі є питання наявності чи відсутності підстав для відмови у визнанні позивача особою без громадянства.

Такі підстави передбачені частиною 3 ст.6-1 Закону № 3773-VI та аналогічні підстави наведені у пункті 44 Порядку № 317.

Як вбачається зі спірного рішення ДМС України від 22.06.2022 року № 14764, підставою його прийняття є наведений вище абзац 2 частини 3 ст.6-1 Закону № 3773-VI (аналогічна підстава наведена у підпункті 1 пункту 44 Порядку № 317).

При цьому, висновки ДМС України ґрунтуються на наявній інформації про належність позивача до громадянства Республіки Молдова, отриманій з листа Посольства Республіки Молдова в Україні від 31.05.2022 року № UKR/461/502 про те, що згідно інформації, наданої компетентними органами Республіки Молдова, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Республіки Молдова з 04.07.1991 року (а.с.50).

Разом з тим, матеріали особової справи позивача з розгляду заяви від 13.07.2021 року також містять інші відомості, викладені у довідці Консульства Республіки Молдова в м.Одесі № 98 від 06.07.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з даними Державного реєстру населення Республіки Молдова, громадянство Республіки Молдова не отримував (громадянства Республіки Молдова не має) і з питання оформлення документів Національної паспортної системи не звертався (паспортом громадянина Республіки Молдова не документован) (а.с.15).

Однак, на два запити ГУ ДМС України в Одеській області щодо підтвердження факту видачі цієї довідки Консульство Республіки Молдова в м.Одесі відповіді не надало.

Ухвалюючи спірне рішення від 22.06.2022 року № 14764, ДМС України оцінку зазначеній довідці № 98 від 06.07.2020 року не надало та підстав її неврахування при прийнятті рішення не навело.

Між тим, виходячи зі змісту абзацу 2 частини 3 ст.6-1 Закону № 3773-VI та підпункту 1 пункту 44 Порядку № 317, підставою для відмови у визнанні особою без громадянства є те, що особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, є громадянином України або іншої держави за умови, що її громадянство було визнано компетентним органом цієї держави та заявник був документований відповідно до законодавства цієї держави.

Тобто, ключовим питанням у даному спорі є те, чи було визнано компетентним органом Республіки Молдова громадянство позивача та чи був позивач документований відповідно до законодавства Республіки Молдова.

З аналізу норм абзацу 2 частини 3 ст.6-1 Закону № 3773-VI та підпункту 1 пункту 44 Порядку № 317 випливає, що ці дві умови мають виконуватися одночасно, оскільки у конструкції вказаної норми закону та підзаконного акту використовується сполучник «та».

Слід зауважити, що довідка Консульства Республіки Молдова в м.Одесі № 98 від 06.07.2020 року містить відповіді на обидва питання (умови): як щодо визнання громадянства позивача Республікою Молдова, так і щодо документування позивача відповідно до законодавства цієї держави. Однак, як зазначено судом вище, відповідь на запити територіального органу ДМС від Консульства Республіки Молдова в м.Одесі надана не була.

Що стосується листа Посольства Республіки Молдова в Україні від 31.05.2022 року № UKR/461/502 на запит ДМС України, слід зауважити, що цей лист не містить відповіді на друге питання: «Чи був позивач документований відповідно до законодавства Республіки Молдова?»

За викладених обставин, суд суд вважає висновки ДМС України щодо наявності умов, передбачених абзацом 2 частини 3 ст.6-1 Закону № 3773-VI (та відповідно підпунктом 1 пункту 44 Порядку № 317), як підстави для відмови позивачу у визнанні його особою без громадянства, передчасними, зробленими без повного з`ясування всіх обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд доходить висновку, що рішення відповідача від 22.06.2022 року № 14764 прийняте без дотримання вимог абзацу 2 частини 3 ст.6-1 Закону № 3773-VI та є необґрунтованим (не відповідає вимогам пунктів 1 та 3 ч.2 ст.2 КАС України), а отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів відповідача про відповідність спірного рішення вимогам ст.6-1 Закону № 3773-VI та обґрунтованість цього рішення, суд їх до уваги не бере, оскільки ці доводи спростовуються наведеним вище обґрунтуванням протиправності рішення від 22.06.2022 року № 14764.

Оскільки перша позовна вимога стосується лише скасування цього рішення, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог та визнати оскаржуване рішення протиправним.

Щодо другої вимоги позивача, про зобов`язання Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 особою без громадянства, суд зазначає таке.

Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У даному ж випадку, як зазначено судом вище, відповідачем спірне рішення прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Зокрема, залишилося не з`ясованим достеменно питання, чи був позивач документований відповідно до законодавства Республіки Молдова.

Саме від відповіді на це питання залежатиме законність та обґрунтованість вирішення заяви позивача від 13.07.2021 року про визнання його особою без громадянства.

Тому суд дійшов висновку, що в задоволенні другої вимоги позивача слід відмовити.

Натомість, ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку буде зобов`язання ДМС України повторно розглянути заяву позивача від 13.07.2021 року про визнання особою без громадянства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. Ухвалюючи таке рішення, суд виходить за межі позовних вимог відповідно до приписів ч.2 ст.9 КАС України.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, інші судові витрати ним не понесено, судові витрати відповідно до ст.139 КАС України не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , паспорт та р.н.о.к.п.п. - відсутні) до Державної міграційної служби України (адреса: вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001, ), третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (адреса: вул. Преображенська, буд.44, м.Одеса, 65045, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України про відмову у визнанні ОСОБА_1 особою без громадянства від 22.06.2022 року № 14764.

Зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.07.2021 року про визнання особою без громадянства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Андрухів