Справа № 440/12180/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 р. Справа № 440/12180/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1» на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 (суддя Слободянюк Н.І.; м. Полтава) по справі № 440/12180/23

за позовом Приватного підприємства «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1»

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1» (надалі також позивач, ПП «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1») звернулося через систему "Електронний суд" до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також - відповідач, ГУ ДПС в Полтавській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04 серпня 2023 року №5.

Позов обґрунтований тим, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 04 серпня 2023 року № 5 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки вини та/або умислу у невчасній сплаті ПДВ за травень 2023 та затримки у сплаті на три календарних дня у діях позивача не вбачається у зв`язку з тим, що до висновків відповідача, відображених в Акті камеральної перевірки Головного управління ДПС в Полтавській області від 07 липня 2023 року № 6915/16-31-04-05- 03/36514677 щодо винного умисного порушення позивачем термінів сплати (перерахування) податкового (грошового) зобов`язання з податку на додану вартість за травень 2023 року, призвело фактичне зарахування банком АТ «КБ «Глобус» по платіжній інструкції №388 від 30 червня 2023 року суми 2 040 000,00 грн на сплату ПДВ за травень 2023 року на відповідний рахунок в Державному казначействі 03 липня 2023 року, тоді як платіжна інструкція №388 від 30 червня 2023 року на суму 2 040 000,00 на сплату ПДВ за травень 2023 року була відправлена в обслуговуючий позивача банк АТ «КБ «Глобус» в 15 год. 06 хв. 30 червня 2023 року і була зареєстрована банком до виконання.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні позову Приватного підприємства «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1».

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення з порушенням судом норм матеріального права/, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що накладення на позивача штрафної санкції у розмірі 50 відсотків від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання відбулося з порушенням вимог податкового законодавства, за відсутності доказів умисності несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість. Вказує, що позивач як сумлінний платник податків, який не мав на меті умисно прострочити граничні терміни сплати податкових зобов`язань по ПДВ за травень 2023 року, вжив всіх можливих заходів для своєчасної сплати грошового зобов`язання, а отже притягнення контролюючим органом позивача до відповідальності на підставі п. 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України, є протиправним.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, пункту 75.1. статті 75 розділу ІІ Податкового кодексу України головним державним інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб у місті Полтаві управління оподаткування юридичних осіб Головного управління ДПС у Полтавській області Оленою Слащьовою 07 липня 2023 року проведено камеральну перевірку Приватного підприємства «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1» щодо порушення терміну сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість за травень 2023 року, за результатами якої складено акт від 07 липня 2023 року № 6915/16-31-04-05-03/36514677.

У вказаному акті камеральної перевірки зафіксовано порушення ПП «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1» вимог пункту 57.1 статті 57 та пункту 203.2 статті 203 ПКУ внаслідок порушення терміну сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість за травень 2023 року в сумі 2023729 грн по строку сплати 30 червня 2023 року, а фактично сплачено 03 липня 2023 року з затримкою сплати на 3 дні. При цьому в акті перевірки зазначено, що згідно декларації з податку на додану вартість ПП «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1» нараховано до сплати податок на додану вартість в сумі 3227343 грн, які по граничному терміну сплати 30 червня 2023 року сплачені частково в сумі 1205790 грн, податок в сумі 2021553 грн фактично сплачено 03 липня 2023 року. Такі дії платника вважаються винними, зважаючи на те, що він мав можливість для дотримання правил і норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання.

Згідно з розрахунком штрафних санкцій розмір штрафу відповідно до пункту 124.3 статті 124 ПК України складає 50 % від суми податкового зобов`язання 2021553,00 грн, сплаченого із затримкою на 3 календарних дня, та становить 1010776,50 грн. Аналогічне порушення вчинено ПП «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1» щодо несвоєчасної сплати орендної плати за землю та до ПП «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1» на підставі акту камеральної перевірки від 28 червня 2023 року № 6636/16-31-04-05- податковим повідомленням-рішенням від 27 липня 2023 року № застосовано штраф відповідно до пункту 124.3 статті 124 ПК України.

На підставі акту камеральної перевірки від 07 липня 2023 року № 6915/16-31-04-05-03/36514677 ГУ ДПС в Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 04 серпня 2023 року № 5, яким до ПП «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1» на підставі пункту 57.1 статті 57 та статті 124 ПК України застосовано штраф у розмірі 50 % податкового зобов`язання в сумі 1 010 766,50 грн.

Не погодившись із прийняттям податкового повідомлення-рішення від 04 серпня 2023 року № 5, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повторно вчинив діяння щодо несвоєчасної сплати податку до бюджету, у зв`язку з чим правомірно притягнутий до відповідальності відповідно до пункту 124.3 статті 124 ПК України, а отже підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 04 серпня 2023 року № 5 відсутні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок нарахування та сплати податку на додану вартість визначений спеціальними нормами, наведеними у статтях 202 та 203 ПК України.

Відповідно до пунктів 202.1 статті 202 , пунктів 203.1, 203.2 статті 203 ПК України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць.

Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податкового (грошового) зобов`язання визначена статтею 124 ПК України.

Так, пунктом 124.1 статті 124 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як виплаває з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Як встановлено в акті перевірки та не заперечується позивачем, що у встановлений пунктом 57.1 статті 57 та пунктом 203.2 статті 203 ПК України строк, а саме: 30 червня 2023 року, самостійно визначене позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2023 року податкове зобов`язання в сумі 3227343,00 грн сплачено частково, а саме: в сумі 1205790,00 грн, а решта податку в сумі 2021553,00 грн сплачена із затримкою на 3 календарних дня 03 липня 2023 року.

Водночас позивач заперечує щодо застосування відповідачем при визначенні розміру штрафних санкцій саме положень п. 124.3 ст. 124 ПК України, оскільки вважає, що в його діях відсутній умисел вчинення діяння.

Відповідно до пункту 124.2 статті 124 ПК України діяння, передбачені пунктами 124.1, 124.1-1 цієї статті, вчинені умисно, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 124.3 статті 124 ПК України діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Підпунктом 109.1 статті 109 ПК України встановлено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктами 109.2, 109.3 статті 109 ПК України встановлено, що порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

У випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

Стаття 112 ПК України визначає загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Зокрема, встановлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1). Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (пункт 112.2). У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи (пункт 112.7).

Також цієї нормою у пункті 112.8 визначено обставини, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а у статті 112-1 ПК України - обставини, що пом`якшують відповідальність особи.

У постановах від 16 березня 2023 року у справі № 600/747/22-а, від 03 серпня 2023 року у справі № 520/22505/21, від 22 серпня 2023 року у справі № 520/18519/21 Верховний Суд сформулював висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі пунктів 124.1, 124.2 або 124.3 статті 124 ПК України.

Так, позиція Верховного Суду, якщо її систематизувати, полягає в тому, що відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 ПК України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 124.2 і 124.3 статті 124 ПК України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому варто зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.

Колегія суддів вважає, що для притягнення платника податків до відповідальності на підставі пункту 124.3 статті 124 ПК України за ознакою повторності умисного діяння обов`язково має бути встановлений факт умисної не сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, вчиненої повторно протягом 1095 календарних днів. Для притягнення платника податків до відповідальності за вказаною нормою за ознакою тривалості порушення необхідним є встановлення факту умисності діяння і причинно-наслідкового зв`язку з таким наслідком як прострочення сплати грошових зобов`язань на строк більше 90 календарних днів.

Така ж аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 520/14773/21.

Матеріали справи свідчать, що акт камеральної перевірки не містить жодних обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм пункту 57.1 статті 57 ПК України та необхідності застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених пунктом 124.3 статті 124 ПК України, внаслідок повторного вчинення останнім діяння, передбаченого пунктом 124.2 цієї статті, протягом останніх 1095 календарних днів. Окрім посилання на обізнаність платника зі строками сплати податкових зобов`язань та про наявність можливості для дотримання правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, (без наведення відповідних обґрунтувань) акт перевірки не містить мотивів встановлення в діях платника податку умислу.

Разом з тим, обґрунтовуючи відсутність на меті умислу прострочити граничні терміни сплати податкових зобов`язань по ПДВ за травень 2023 року позивач посилається на вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати грошового зобов`язання, зокрема:

- 22.06.2023 позивач звернувся до АТ «Укргазвидобування з листом про здійснення оплати за договором № УГВ 206/13-23 в сумі 25 146 024,13 грн. до 29.06.2023 року в зв`язку з необхідністю вчасної сплати зобов`язань по ПДВ;

- позивачем було сплачено зобов`язання згідно податкової декларації з податку на додану вартість (№) частково в сумі 1 205 790 грн. платіжними інструкціями № 3789 від 05.06.2023р.та № 4132 від 29.06.2023 року;

- платіжна інструкція № 388 від 30.06.2023 на суму 2 040 000,00 грн на сплату ПДВ за травень 2023 року була відправлена в обслуговуючий позивача банк АТ «КБ «Глобус» в 15 год. 06 хв. 30.06.2023 (по отриманню інформації від АТ «Укргазвидобування» про перерахування коштів), і була зареєстрована банком до виконання, проте за повідомленням АТ «КБ «Глобус» станом на 15 год. 06 хв. 30 червня 2023 року на рахунку позивача не було достатньо коштів для виконання даної платіжної інструкції;

- кошти від АТ «Укргазвидобування» в сумі 25 146 024,13 грн. на рахунок позивача надійшли в 19 год. 37 хв. 30.06.2023, тобто до завершення доби останнього дня граничного терміну сплати зобов`язань з ПДВ, проте вже в післяопераційний час банку, внаслідок чого платіжна інструкція №388 від 30 червня 2023 року на суму 2 040 000,00 грн на сплату ПДВ за травень 2023 року була проведена Банком АТ «КБ «Глобус» на наступний робочий банківський день 03 липня 2023 року в 09 год 07 хв.

Вказані дії платника підтверджують намір останнього здійснити сплату грошового зобов`язання протягом встановленого п. 57.1 ст. 57 ПК України строку та, відповідно, відсутність в його діях умислу невиконання норм чинного податкового законодавства.

Доказів на підтвердження умисності несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість відповідачем до суду не надано.

Крім того, в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 04.08.2023 контролюючий орган як на підставу для застосування положень пункту 124.3 статті 124 ПК України послався лише на результати попередньої перевірки позивача, за наслідками якої складено акт перевірки № 6636/16-31-04-05-03/36514677 від 28.06.2023 та прийняте податкове повідомлення-рішення від 27 липня 2023 року № 5 із застосуванням штрафної санкції відповідно до п. 124.3 ст. 124 ПК України (50%).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що грошове зобов`язання визначене вказаним податковим повідомленням-рішенням від 27.07.2023, враховуючи встановлені податковим законодавством строки для його оскарження, не було узгодженим станом на день прийняття оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення від 04.08.2023.

За таких обставин, застосування ГУ ДПС у Полтавській області до позивача штрафу відповідно до пункту 124.3 статті 124 ПК України з посиланням на податкове повідомлення-рішення від 27 липня 2023 року № 5 є неправомірним.

Жодних інших належних та допустимих доказів повторності протягом 1095 календарних днів умисної не сплати позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених ПК України, відповідачем не надано що, в свою чергу, виключає можливість застосування контролюючим органом до позивача положень саме пункту 124.3 статті 124 ПК України.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі обставини колегія суддів доходить висновку, що накладення на позивача штрафної санкції у розмірі 50 відсотків від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання відбулося з порушенням вимог податкового законодавства. Обставини, на які посилався контролюючий орган в акті перевірки та під час судового розгляду справи, щодо наявності в діях позивача умислу ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідно, такі обставини не можуть свідчити про те, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України.

Таким чином, відсутні підстави для юридичної кваліфікації діяння позивача як такого, за яке відповідальність передбачена пунктом 124.3 або пунктом 124.2 статті 124 ПК України.

Колегія суддів враховує, що у цій справі між сторонами не існує спору, що порушення пункту 57.1 статті 57 ПК України дійсно мало місце. Згідно з розрахунком штрафних санкцій затримка сплати узгодженої суми грошового зобов`язання складає 3 календарних дні.

На переконання колегії суддів, за умови не доведення наявності в діях позивача умислу, з урахуванням висновків акта перевірки та обставин справи, платник податків підлягав притягненню до відповідальності на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК України, а тому до нього мали бути застосовані штрафні санкції у сумі 101 077,65 грн за ставкою 5 відсотків погашеної суми податкового боргу (2021553 грн).

Безпідставно наклавши штрафні санкції із застосуванням більшої ставки (50 відсотків), відповідач необґрунтовано завищив суму штрафних санкцій в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні на 909 698,85 грн (1 010 776,5 грн - 101 077,65 грн).

Колегія суддів вважає, що за встановлених у цій справі обставин відсутні перешкоди для скасування податкового повідомлення-рішення лише в частині суми необґрунтовано застосованого штрафу, оскільки це пов`язано із застосуванням помилкової ставки штрафу внаслідок безпідставної кваліфікації діяння як умисного. За відсутності цієї кваліфікуючої ознаки діяння позивача утворює склад правопорушення, за яке відповідальність наступає на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК України у вигляді штрафу в розмірі 5 відсотків.

Часткове скасування податкового повідомлення-рішення із зміною ставки штрафу в межах однієї об`єктивної сторони, суб`єкта та об`єкта правопорушення не може розглядатися як втручання у дискреційні повноваження контролюючого органу або перебирання на себе його функцій. У даному випадку лише уточняється правильна кваліфікація діяння платника податків в межах одного складу податкового правопорушення та правильна ставка штрафної санкції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 520/14773/21.

У зв`язку з викладеним колегія суддів дійшла висновку, що податкове повідомлення-рішення від 04 серпня 2023 року №5 підлягає скасуванню в частині застосування штрафних санкцій в сумі 909 698,85 грн. Водночас в іншій частині податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають перерозподілу в порядку ч. 3, 6 ст. 139 КАС України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: 10 916,38 грн - за подання позовної заяви через підсистему Електронний суд (909 698,85 грн х 1,5%)х0,8 та 13 099,66 грн - за подання апеляційної скарги через підсистему Електронний суд (10 916,38 грн. х 150%)х0,8.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1» - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 по справі № 440/12180/23 - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Приватного підприємства «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1» - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.08.2023 року № 5, винесене Головним управлінням ДПС у Полтавській області на підставі Акту камеральної перевірки від 07.07.2023 року № 6915/16-31-04-05-03/36514677 в частині застосування до Приватного підприємства «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1» штрафу на суму 909 698 (дев`ятсот дев`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім) грн 85 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути на користь Приватного підприємства «УКРАЇНСЬКА СЕРВІСНА БУРОВА КОМПАНІЯ-1» (місцезнаходження: 36014, м. Полтава, вул. Зигіна, 29, оф. 313, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (місцезнаходження: 36000, м. Полтава, вул. Європейська, 4; ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 24 016 (двадцять чотири тисячі шістнадцять) грн 04 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова В.Б. Русанова