Справа № 336/4916/24
Суддя: Звєздова Н. С.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/336/57/2024
УХВАЛА

про залишення адміністративного позову без руху

04 червня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до лейтенанта поліції Хрущ Олександра Олександровича про скасування постанови про адміністративне порушення у сфері безпеки дорожнього руху, -

встановила:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив Скасувати постанову інспектора 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя Хруща Олександра Олександровича серія ЕАС №7123746 від 06 червня 2023 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Позов обґрунтовано тим, що постановою інспектора роти №2, 2-го батальйону Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя серія ЕАС №7123746 від 06.06.2023 його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за ч.1 ст.127 КУпАП за те, що він 06.06.2023 о 23.04 годині в м. Запоріжжя по пр. Соборному, 70 здійснив перехід на заборонений сигнал світлофора, а саме червоний, чим порушив вимоги п.п 8.8 ПДР України. Вважає, що постанова є незаконною з підстав того, що її було прийнято без повного з`ясування всіх обставин по справі. Так, його було зупинено поліцейським коли він йшов з другом за адресою вул. Олександрівська, 42 приблизно о 23.00 год. Поліцейський попросив підійти до нього і надати документи, після чого їм було винесено оскаржувану постанову, в якій зазначено про непокору пішоходів сигналам світлофора і те, що правопорушення було вчинено за адресою АДРЕСА_1 .

Разом з позовом, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення «строку позовної давності», в якому просив поновити строк подання вказаного позову, посилаючись на те, що існували причини, які унеможливили подачу позову у встановлений законом строк, а саме те, що хоч постанова і була складена 22.06.2023, проте її копію він не отримував ані на місті, ані поштою. Лише 02.05.2024 в електронному додатку «Дія» він отримав повідомлення про відкриття виконавчого провадження, з якого і дізнався що має штраф за минулий рік згідно оскаржуваної постанови.

Також ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору, яке обґрунтоване тим, що він є студентом денної форми навчання, а тому не має матеріальної можливості сплатити судовий збір.

До позову та долучених клопотань позивачем долучено копії наступних документів: ID-паспорта позивача, оскаржуваної постанови, листа начальника ВАП по повторне відкриття ВП, а також оригінал довідки з вищого навчального закладу (студент 4-го курсу Запорізького національного університету, денна контрактна форма навчання), Пенсійного фонду України (страхового стажу не має), ДПС України (за 3-й квартал 2023 року мав дохід 6 000,00 грн. - соціальна виплата з відповідних бюджетів).

Дослідивши матеріали поданого позову та долучених до нього документів, суд приходить до наступних висновків.

Суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови)..

Оскаржувана постанова винесена відповідачем 06.06.2023, строк її оскарження сплив 16.06.2022.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як доказ поважності пропуску встановленого законодавцем строку для звернення з вказаним позовом до суду, позивачем надано копію листа начальника ВАП №13114-41/32/2023 від 10.07.2023 до Центрального ВДВС у місті Запоріжжі Запорізького Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса про повторне відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення штрафу за постановою ЕАС №7123746.

Проте, вказаний документ підтверджує лише те, що позивачем не було сплачено штраф, у строки, передбачені КУпАП, у зв`язку з чим установа вимушена була звернутись до примусового виконання.

Як зазначив позивач в позові «його було зупинено поліцейським коли він йшов з другом за адресою вул. Олександрівська, 42 приблизно о 23.00 год. Поліцейський попросив підійти до нього і надати документи, після чого їм було винесено оскаржувану постанову, в якій зазначено про непокору пішоходів сигналам світлофора і те, що правопорушення було вчинено за адресою АДРЕСА_1 ».

Тобто, фактично Позивач ще 06.06.2023 був обізнаний про наявність обставин, за яких відносно нього Інспектором було складено оскаржувану постанову, а також про наявність вказаної постанови.

Доказів того, чи звертався позивач до Управління патрульної поліції з запитом про отримання оскаржуваної постанови, а також відмови у її видачі, суду також надано не було.

Навпаки, згідно копії оскаржуваної постанови, позивач відмовився від її підписання та отримання, у зв`язку з чим її 07.06.2023 рекомендованим листом №7121 було на адресу останнього.

Також, у позові зазначено, що «про те, що Постанова таки була винесена, позивач фактично дізнався із веб порталу «Дія», однак доказів цього суду надано не було.

З огляду на вказане, позивачу окрім усунення вищевказаних недоліків, необхідно надати докази того, коли саме йому з мобільного застосунку (вебпорталу) «ДІЯ», розробленого Міністерством цифрової трансформації України, стало відомо про наявність оскаржуваної постанови.

У визначенні моменту і виникнення права на позов мають значення дві обставини: об`єктивна - наявність факту порушеного права, суб`єктивна - особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою. За наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено судом за заявою особи, яка його подала.

Законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний десятиденний строк, який обчислюється з дня вручення постанови.

При вирішенні питання про поновлення вказаного строку суд повинен встановити на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.03.2024 (справа №560/14349/23), строк звернення до суду, як одна із складових гарантії права на суд, може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Для цього позивач як особа, зацікавлена у поданні позову, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Суд встановив, що у даному випадку відсутні підстави для визнання поважними зазначених позивачем причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, оскільки його перебіг розпочався 06.06.2023 (з моменту складання оскаржуваної постанови позивачу, про яку позивач достеменно був обізнаний), а сплив вказаний строк 16.06.2023.

Підсумовуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно навести (надати) у позові змістовні і вагомі доводи щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати процесуальні права Позивача з метою їх захисту в судовому порядку; а також надати докази, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення.

Частинами 1,2 ст.123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Положеннями ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.3 ст.46 КАС України, відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При розгляді справ про адміністративне правопорушення державні інспектори відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема накладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

У даному випадку таким органом, відповідно до вимог КУпАП (ст.222) є органи Національної поліції.

Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 17.09.2020 у справі №742/2298/17.

У даному випадку таким органом, відповідно до вимог КУпАП (ст.222) є органи Національної поліції, однак, в порушення вищевказаного, позивачем не залучено в якості відповідача відповідний орган Національної поліції, що також підлягає витравленню.

Відповідно до ч.1 ст.161 КАС України, до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Позивач повинен додати до адміністративного позову копію позову та долучені до нього документи, якими він обґрунтовує свої вимоги, в кількості для вручення всім відповідачам, які повинні бути засвідчені відповідно до положень ст.94 КАС України.

Відповідно до ст.94 КАС України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч.5 ст. 94 КАС України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копії документу визначений п.5.27 розділу 5 Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55, а саме відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 (підпис).

Проте, подані позивачем копії документів на завірені належним чином, а тому не можуть бути доказами в розумінні ст.ст. 73-74 КАС України.

Позовна заява за змістом і формою повинна відповідати ст.ст.160, 161 КАС України.

Так, відповідно до ч.5 ст.160 КАС України, в позовній заяві зазначаються:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;

10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;

11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В порушення вищевказаного, позивачем не зазначено: відомості про наявність або відсутність електронного кабінету учасників по справі; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору; обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Крім того, ч.3 ст.161 КАС України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Звертаючись з вказаним позовом до суду, ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору, у зв`язку з важким матеріальним становищем.

Положеннями ч. ст.133 КАС України передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до ст. 8 Закону № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: (1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або (2) позивачами є: (а) військовослужбовці; (б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; (в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; (г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; (ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або (3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вказаною нормою права встановлений вичерпний перелік умов, за яких можливе звільнення від сплати судового збору.

Предметом цього позову є скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що не є умовою для звільнення від сплати судового збору.

Крім того, підстави, зазначені у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» про майновий стан позивача, які є підставою для звільнення від сплати судового збору, позивачем не доведені.

Позивачем не надані докази, які підтверджують те, що його майновий стан перешкоджає йому сплатити судовий збір. Такими доказами можуть бути, зокрема, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність у позивача права власності на майно, довідки банківських установ про відсутність депозитів, відомості про відсутність права власності на рухоме майно, відсутність у власності позивача рухомого майна, тощо.

Як доказ скрутного матеріального становища, позивачем надано оригінал довідки з вищого навчального закладу, яка вказує тільки на те, що він є студентом 4-го курсу Запорізького національного університету, денна контрактна форма навчання, а також з Пенсійного фонду України, відповідно до якої позивач не має страхового стажу та з ДПС України, відповідно до якої позивач за 3-й квартал 2023 року мав дохід 6 000,00 грн. - соціальна виплата з відповідних бюджетів.

Будь-яких інших доказів суду надано не було.

Враховуючи вказане, у задоволенні клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору необхідно відмовити.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-УІ (далі Закон № 3674-УІ).

За положеннями статей 1, 2 Закону № 3674-УІ судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина друга статті 3 Закону № 3674-УІ містить перелік об`єктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 Закону № 3674-УІ - перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг тощо, а також підстави звільнення від Оплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17 у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, які пільги за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

За положеннями абзацу 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-УІ за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 4 Закону № 3674-УІ за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).

Органи (посадові особи), уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 213 КУпАП, згідно з якою справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції (пункт 5).

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та іншими законами України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 288 КУпАП постанову уповноваженого органу державної влади чи його посадової особи (як і постанову адміністративної комісії чи рішення виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради (пункти 1, 2 цієї частини статті)) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом.

Наведеним вище нормам ст..288 КУпАП кореспондують положення пп.2 ч.1 ст.20 КАС України щодо предметної підсудності адміністративних справ, а також статті 286 КАС України, що встановлюють особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

З цих положень убачається, що оскарження рішень дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності здійснюється шляхом подання до суду позовної заяви.

За Декретом Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито» (у редакцій, чинній до набрання чинності Законом № 3674-VI) державне мито справлялося, зокрема, з позовних заяв, заяв (скарг) у справах окремого провадження, з апеляційних скарг на рішення судів і скарг на рішення, що набрали законної сили. Цей нормативний акт не містив положень про сплату державного мита як особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, так і органом (посадовою) особою, яка прийняла таку постанову.

Частиною четвертою статті 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Відповідно до правового висновку, який викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-УІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання адміністративного позову щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності має сплачуватися судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2024 становить 3028,00 гривні.

Таким чином, при зверненні до суду з позовною заявою позивач повинен сплатити судовий збір у сумі 605,60 гривень.

Судовий збір має бути сплачений на наступні реквізити: Отримувач коштів: ГУК у Зап.обл/м.Зап. Шевчен./22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37941997, Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача: UA0008515, Код класифікації доходів бюджету 2030101, Призначення платежу: позовна заява за позовом «….».

Суд звертає увагу позивача, що невірно оформлене платіжне доручення є підставою для повернення позовної заяви у зв`язку з несплатою судового збору належним чином.

Згідно з вимогами ч.1 ст.169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.123, 160-161, 169, 248 КАС України, суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну позову ОСОБА_1 до лейтенанта поліції Хрущ Олександра Олександровича про скасування постанови про адміністративне порушення у сфері безпеки дорожнього руху - залишити без руху.

Надати позивачу строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення її недоліків.

У разі невиконання ухвали в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.С. Звєздова