Справа № 520/7931/24
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 червня 2024 р. Справа №520/7931/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 №77 від 05.05.2023 "Про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_2 ", що стосується ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у зв`язку з непорозумінням із командуванням військової частини НОМЕР_2 позивачем та іншими військовослужбовцями прийнято рішення покинути місце розташування військової частини, оскільки дії безпосередніх командирів загрожували їх життю та здоров`ю. Позивач зазначає, що з метою урегулювання конфлікту почав подавати рапорти, але оскільки юридична та/або будь-яка інша адреса для листування відповідача невідома, а у відомості про розташування відповідача відсутні у відкритих державних реєстрах, позивач подавав рапорти на адресу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та Міністерства оборони України із проханнями розібратися у вищезазначеній ситуації та забезпечити можливість пройти військово-лікарську комісію. В подальшому позивачу стало відомо, що відносно нього проведено службове розслідування. До позивача не надходило жодних звернень ані в усному, ані в письмовому порядку, в тому числі за допомогою засобів зв`язку щодо пропозиції надати пояснення, заперечення, скарги. Позивач вважає, що службове розслідування було проведено із порушенням вимог законодавства, а тому наказ за його результатами підлягає скасуванню.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки 23.04.2023 позивач самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , яка знаходилась в Донецькій області. Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військовослужбовцем місця служби, за результатами службового розслідування складено акт. Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 №77, службове розслідування визнано завершеним, а солдата ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину в умовах воєнного стану або бойовій обстановці. Відповідач зазначає, що 13.06.2023 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченою ч.4 ст.408 КК України. Щодо посилання позивач про не розгляд його рапортів, які він начебто подавав, які були подані невідомо кому і невідомо коли не мають відношення до предмету спору. І якщо вони подавались, то під час коли позивач самовільно залишив частину, не власноручно безпосередньому командиру, не до канцелярії Відповідача і в період, коли службове розслідування було завершене, а позивача звільнено із займаної посади та призупинено його службу. Стосовно порушення прав військовослужбовця відносно якого проводитися розслідування в частині роз`яснення прав, можливості надання пояснень та інше відповідач зазначив, що позивач самовільно залишив військову частину (дезертирував), на дзвінки не відповідав і місце його знаходження на час проведення розслідування було невідоме. Нестатутних відносин, які б сприяли дезертирству (сзч) позивача в ході службового розслідування встановлено не було.

Інші заяви по суті справи сторони до суду не подавали.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді бойового медика 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти у Військовій частині НОМЕР_2 .

В матеріалах справ наявна довідка про самовільне залишення місця служби військовослужбовця Збройних Сил України, обліковане у період з 00.00 23.04.2023 до 00.00.2404.23 від 23.04.2023 №134/сзч, відповідно до якої молодший сержант ОСОБА_1 23.04.2023 близько 8:00 самовільно залишив військову частину. По факту зникнення військовослужбовця було призначено службове розслідування.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №124 від 23.04.2023 молодшого сержанта ОСОБА_1 вважати таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №115А від 25.04.2023 призначено службове розслідування щодо самовільного залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем молодшим сержантои ОСОБА_1 .

Відповідно до акту про службове розслідування від 05.05.2023 у відповідності до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, наказу командира військової частини НОМЕР_2 №115А від 25.04.2023 «Про призначення службового розслідуванням» заступником командира МПЗ лейтенантом ОСОБА_3 проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення розташування військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 , бойовим медиком 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , з метою уточнення причин і умов, що призвели до порушення дисципліни вказаного військовослужбовця, а також встановлення ступеня вини посадових осіб, чиї дії або бездіяльність могли стати причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до рапорту від 23.04.2023 лейтенанта ОСОБА_3 , заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення в/ч НОМЕР_2 від 23.04.2023 року стало відомо, що військовослужбовець, призваний за мобілізацією, молодший сержант ОСОБА_1 , бойовий медик 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 23.04.2023 близько 8:00 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , ППД по АДРЕСА_3 . На телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження невідоме. Вчинено в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

У ході проведення службового розслідування відповідачем отримано письмовий рапорт лейтенанта ОСОБА_4 , заступника командира з МПЗ в/ч НОМЕР_2 , та пояснення лейтенанта ОСОБА_5 , начальника речової служби, а також пояснення капітана ОСОБА_6 , оперативного чергового.

З пояснень свідків, лейтенанта ОСОБА_5 та капітана ОСОБА_6 , службовим розслідуванням підтверджено відсутність у розташуванні військової частини молодшого сержанта ОСОБА_1 , який 23.04.2023 близько 8:00 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 без зброї, ППД по АДРЕСА_3 . На телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження невідоме, що підтверджуються поясненнями від 24.04.2023, 05.05.2023.

Відповідно до рапорту начальника служби РАО лейтенанта ОСОБА_7 від 25 квітня 2023 року, зброя - автомат АК-74 за номером НОМЕР_3 , закріплений за молодшим сержантом ОСОБА_1 - згідно з відомістю закріплення зброї за підрозділом на даний час знаходиться на зберіганні на складі РАО.

У ході службового розслідування встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив розташування військової частини 23.04.2023 без зброї, та станом на 05.05.2023 у розташуванні військової частити НОМЕР_2 відсутній.

Відповідно до акту від 05.05.2023 у ході службового розслідування було виявлено ознаки кримінального правопорушення з боку молодшого сержанта ОСОБА_1 бойового медика 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти ст. ст. 407, 408 КК України. Дії молодшого сержанта ОСОБА_1 знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією, що трапилась.

Відповідно до довідки від 05.05.2023 №134/счз станом на 05.05.2023 молодший сержант ОСОБА_1 , відсутній на ППД по АДРЕСА_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №77 від 05.05.2023 про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив військову частину та відсутній тривалістю більше 10 діб. Передано матеріали до Другого слідчого відділу Територіального управління бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ. Про вказаний факт повідомити ІНФОРМАЦІЯ_2 , Донецьку спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері.

Відповідачем 05.05.2023 подано заяву про вчинення злочину молодшим сержантом ОСОБА_1 , яку направлено Командиру А7383 (через відділення персоналу), Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому в м. Краматорськ, Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження №0001832 від 13.06.2023.

Відповідно до витягу з наказу А7403 №214 від 13.07.2023 молодшого сержанта ОСОБА_1 бойового медика 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти з 13.06.2023 звільнено з займаної посади, його військова служба призупинена, позивача виключено зі списків особового складу частини. Наказ прийнято на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.06.2023 №0001832.

Згідно з витягу із наказу командира військових частини НОМЕР_4 від 03.07.2023 №77-РС відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнено з займаної посади та призупинено військову службу молодшого сержанта ОСОБА_1 , бойового медика стрілецького взводу стрілецької роти з 13.06.2023.

Також судом встановлено, що 19 квітня 2023 року позивач надіслав Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_1 » рапорт про уточнення військово-облікової спеціальності та зазначив, що командування примушує його виконувати бойові завдання без будь-якої підготовки та перекваліфікації. Зазначений рапорт направлено Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується описом вкладення та квитанцією АТ "Укрпошта".

Позивач 24 квітня 2023 року направив рапорти Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в яких просив розібратися з ситуацією, що склалась стосовно проходження ним служби, проходження ВЛК та надати дозвіл на переміщення у встановленому законодавством порядку для проходження служби у Військовій частині НОМЕР_5 . Зазначені рапорти направлено Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_1 » поштою, що підтверджується описом вкладення та квитанцією АТ "Укрпошта".

09 травня 2023 року позивачем направлено черговий рапорт Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 08.05.2024 з проханням повідомити про результати розгляду попередніх рапортів та надати адресу для листування Військової частини НОМЕР_2 Зазначений рапорт направлено Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується описом вкладення та квитанцією АТ "Укрпошта".

Позивачем направлено рапорт від 08.05.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням перевести його до іншої військової частини для продовження несення військової служби, посприяти розгляду його рапортів на проходження ВЛК для встановлення стану його здоров`я та переміщення в інший підрозділ. Зазначений рапорт направлено 09.05.2023 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується описом вкладення та квитанцією АТ "Укрпошта".

02 червня 2023 року позивачем направлено рапорт до Міністерства оборони України з проханням встановити причини нерозгляду рапортів керівництвом Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та командування військової частини НОМЕР_2 та притягнути винних осіб до відповідальності, а також розібратись, ким видавались злочинні накази щодо примушування військовослужбовців виконувати бойові завдання без будь-якого забезпечення та хто застосовував психологічне та фізичне насилля відносно військовослужбовців НОМЕР_6 окремої бригади ТРО ЗСУ ВЧ НОМЕР_2 . Зазначений рапорт направлено Міністерству оборони України, що підтверджується описом вкладення та квитанцією АТ "Укрпошта".

Доказів розгляду та надання відповіді на зазначені рапорти до суду не надано.

У зв`язку з нерозглядом його рапортів позивач 09.06.2023 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення командуванням ВЧ НОМЕР_2 до Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Полтава. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтава від 28.06.2023 по справі №554/5581/23 скаргу адвокатів позивача задоволено та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у відповідності до вимог ст. 214 КПК України за заявою адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 09.06.2023 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування.

Доказів внесення відомостей про кримінальне правопорушення за заявою представника позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань до суду не надано.

Як зазначає позивач, в подальшому йому стало відомо про проведення щодо нього службового розслідування.

15.02.2024 представник позивача надіслав адвокатський запит № 41/24 на електронну пошту ВЧ НОМЕР_2 із проханням надати копії наказів про призначення службового розслідування, затвердження результатів та акту службового розслідування та доданих до нього матеріалів.

24.02.2024 представник позивача отримав на електронну пошту від відповідача відповідь на адвокатський запит № 1690/168 від 20.02.2024, до якого долучено копію наказу командира ВЧ НОМЕР_2 № 115А від 25.04.2023 про призначення службового розслідування, копію акту службового розслідування, копію наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 05.05.2023 №7 про результати службового розслідування, копію витягу з наказу № 214 від 13.07.2023, копію витягу з наказу № 124 від 23.04.2023 та копію заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Вважаючи, що службове розслідування проведено із порушенням вимог законодавства, а тому наказ за його результатами підлягає скасуваню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV.

Відповідно до ст. 3 Статуту № 548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 9 Статуту № 548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 9 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Положеннями ст. ст. 26, 27 Статуту № 548-XIV передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.

Відповідно до ст. 49 Статуту № 548-XIV військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до вимог ст. 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до вимог статей 83-85 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно зі ст. 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Пунктом 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування.

Передбачено також, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Відповідно до п. 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 5 розділу V Порядку № 608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Пунктом 6 розділу V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Крім того, слід вказати, що відповідно до ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Частиною 3 ст. 85 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Отже, службове розслідування у будь-якому випадку не може тривати більш ніж 2 місяці.

Згідно з абз. 2 п. 3 розділу ІІІ Порядку № 608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Судом встановлено, що факт залишення позивачем місця служби, на підставі якого призначено службове розслідування, відбувся 23.04.2023, службове розслідування призначено наказом від 25.04.2023, у свою чергу акт службового розслідування поданий командиру військової частини НОМЕР_7 .

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що строки проведення службового розслідування відповідачем дотримано.

Щодо аргументів позивача про допущення порушень Порядку проведення службового розслідування № 608 в частині складу осіб, що приймали в ньому участь, суд зазначає таке.

Пунктом 12 розділу ІІІ Порядку № 608 передбачено заборону проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Таким чином, службове розслідування стосовно військовослужбовця рядового складу може бути проведено на підставі наказу однією особою (в тому числі, особисто командиром (начальником), прямим командиром (начальником) або військовослужбовцем сержантського (старшинського) складу) чи у складі комісії з проведення службового розслідування.

Судовим розглядом встановлено, що службове розслідування стосовно позивача проведено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.04.2023, відповідальним за проведення службового розслідування призначено командира батальйону з МПЗ лейтенанта ОСОБА_3 .

Визначена особа, що проводила службове розслідування стосовно позивача, не порушує заборон, встановлених п. 12 розд. Порядку № 608, оскільки вказана особа не є ні підлеглим позивача, ні співучасником вчиненого позивачем порушення.

Щодо посилань позивача на порушення Порядку № 608 під час проведення службового розслідування, а саме не ознайомлення позивача із наказом про призначення службового розслідування та наказом за результатами проведеного розслідування, суд зазначає таке.

Так, п. 3 розділу IV Порядку № 608 передбачено права військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

З метою забезпечення вказаних прав військовослужбовця п. 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зокрема, наділені правом: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.

Дійсно, матеріали справи не містять доказів ознайомлення позивача із оскаржуваними наказами, втім, враховуючи суть обставин, що яких проводилось службове розслідування, а саме відсутність ОСОБА_1 на службі з 23.04.2023 без поважних причин, відсутність інформації щодо його місця знаходження, суд вважає посилання позивача на недотримання вказаних вимог Порядку № 608 безпідставними.

Разом з тим, судовим розглядом не встановлено відмови з боку відповідача позивачу у реалізації вказаних прав, передбачених п. 3 розділу IV Порядку № 608.

Щодо інших доводів позивача, які стосуються суті вчиненого позивачем порушення, щодо якого проводилось службове розслідування, та обставини вчинення якого зафіксовані у акті службового розслідування і у спірному наказі, суд зазначає таке.

Так, висновок, акт службового розслідування лише фіксує певні обставини та не є остаточним документом, що зобов`язує до вчинення будь-яких дій. Висновок службового розслідування не породжує певних правових наслідків, його результати не мають обов`язкового характеру для позивача, а є лише передумовою для прийняття уповноваженим суб`єктом відповідного рішення. Висновок службового розслідування не є документом, який містить норми права загальної або індивідуальної дії. Він не може створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати чинне законодавство та не має обов`язкового характеру для суб`єкта, по відношенню до якого він винесений. Таким чином, оскаржуваний висновок не має обов`язкового характеру і не набуває статусу рішення у розумінні статті 19 КАС України, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом судового розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Подібна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 02.10.2019 у справі № 821/2137/15-а, від 31.05.2022 у справі № 280/5247/20.

Питання обґрунтованості висновку службового розслідування має бути предметом оцінки судом у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятих на його реалізацію.

Рішеннями, які створюють для особи правові наслідки, є рішення, якими посадова особа, яка призначила службове розслідування, у встановленому порядку за наявності підстав вживає адміністративних та організаційних заходів, чи ініціює питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Утім, у межах позовних вимог даної справи позивачем такі рішення не оскаржуються.

Натомість, оскаржуваний позивачем наказ командира Військової частини НОМЕР_2 №77 від 05.05.2023 про результати службового розслідування може бути підставою для подальшого прийняття рішення щодо притягнення позивача до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності, однак сам по собі таким рішенням оскаржуваний наказ не є.

Акт службового розслідування є носієм доказової інформації щодо обставин, що стали підставами для його призначення, документом, на підставі якого приймаються відповідні рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а тому оцінка акта службового розслідування, в тому числі й оцінка дій посадових осіб щодо його складання, викладення у ньому висновків, так само як і наказу, який фіксує висновки службового розслідування, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Водночас, станом на день розгляду цієї судової справи доказів притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, види якої чітко визначені ст.48 Дисциплінарного статуту, за підсумками проведеного відповідачем службового розслідування в межах спірних правовідносин до суду не надано й суд про наявність таких доказів не повідомлено.

Так, наказ №214 від 13.07.2023 прийнято на підставі витягу з ЄРДР №0001832.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що дисциплінарна і кримінальна відповідальність належать до різних видів юридичної відповідальності, а тому їх застосування з огляду на положення статті 4 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини першої статті 61 Конституції України не є взаємовиключним. Відтак кримінальна та дисциплінарна відповідальність є відокремленими правовими інститутами з різними підставами, порядком застосування, колом суб`єктів, характером стягнень, а тому притягнення до дисциплінарної відповідальності та одночасне існування кримінального провадження не суперечать принципам справедливості й пропорційності та не є подвійним притягненням до відповідальності за одне й те саме порушення (постанови від 04 квітня 2019 року у справі № 11-945сап18, від 19 травня 2021 року у справі №9901/997/18 (провадження №11-291заі20).

Утім, доказів притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, що може бути предметом спору в адміністративному суді, до суду не надано, у той час як питання наявності у діях позивача ознак злочину, передбаченого ст.407 Кримінального кодексу України, про що, власне, і складено висновок службового розслідування, є предметом доказування за правилами КПК України.

Таким чином, відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивача у публічно-правових відносинах з відповідачем у межах заявлених позовних вимог є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності дій та рішень відповідача під час проведення службового розсілдування.

Щодо висновків спірного наказу про виплату позивачу грошового забезпечення, суд зазначає, що основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, а тому в цій частині спірний наказ є правомірним.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи позивача, зокрема, щодо надіслання ним рапортів, вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки не спростовують вищенаведених висновків суду про відсутність порушення спірним наказом прав позивача.

Суд наголошує, що обставини надіслання позивачем рапортів та порушувані у них питання можуть бути оцінені судом та органом досудового розслідування під час вирішення питання наявності у діях позивача ознак злочину, передбаченого ст.407 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 10 червня 2024 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ