Справа № 200/6379/23
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року справа №200/6379/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року у справі № 200/6379/23 (головуючий І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову позивачу у призначенні пенсії № 18858-17591/Ч-02/8-0500/23 від 29 вересня 2023 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію з 30 липня 2023 року згідно її заяви від 03 серпня 2023 року (призначення з наступного дня після досягнення позивачем 50 років) за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Позивач у своєму позові вказує, що 03 серпня 2023 року вона звернулась із заявою про призначення їй пільгової пенсії за Списком № 2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України, оскільки набула 50-річного віку та мала більше ніж 7 років пільгового стажу за Списком №2.

Зазначає, що з особистого кабінету на сервісі ВЕБ-Порталі Пенсійного фонду України дізналася, що їй відмовлено в призначенні пенсії, але рішення з наведеними підставами відмови так і не отримала.

Позивач вдруге завантажила документи 17.08.2023 та знову прочитала статус відмова без офіційної відповіді.

Потім позивач ще раз зверталась за призначенням пенсії 31.08.2023.

Позивач вказала, що тільки після чисельних звернень до відповідача вона отримала рішення відповідача від 29.09.2023 № 18858-17591/Ч-02/8-0500/23 яким їй було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням нею віку 55 років.

Таке рішення про відмову їй у призначенні пенсії позивач вважає протиправним, а тому звернулась до суду із цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року у справі № 200/6379/23 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 11 серпня 2023 року №98 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно її заяви від 03 серпня 2023 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію з 30 липня 2023 року згідно її заяви від 03 серпня 2023 року (призначення з наступного дня після досягнення ОСОБА_1 50 років) за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII,з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 03.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058- ІV. За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.08.2023 про призначення пенсії, 11.08.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення за №98 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю правових підстав.

Поряд з цим, ОСОБА_1 повторно зверталася до органу Пенсійного фонду України із заявами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону №1058, зокрема 17.08.2023 та 31.08.2023. За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.08.2023 про призначення пенсії із врахуванням принципу екстериторіальності, 25.08.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення за №98 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю правових підстав. За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.08.2023 про призначення пенсії із врахуванням принципу екстериторіальності, 08.09.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення за №98 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю правових підстав.

Вказує, що згідно з паспортом ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак, станом на 03.08.2023 (дата звернення із заявою про призначення пенсії) її вік складає 50 років. При опрацюванні наданих Позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, Головним управлінням розраховано стаж, який склав 31 рік 1 місяць 8 днів. Пільговий стаж позивача не визначено. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. До пільгового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи згідно довідок №26/303 від 12.07.2023 з 29.08.2003 по 10.10.2016 та з 28.02.2017 по 16.06.2020, оскільки в довідках відсутня інформація про характер виконуваної роботи, відсутні дані про відпустки за власний рахунок. Зауважує, норми ст. 114 Закону №1058 щодо пенсійного віку неконституційними не визнавались. Отже, згідно з положеннями ст. 114 Закону №1058 на момент звернення позивача врегульоване визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах - після досягнення 55 років і за наявності, зокрема, у жінок страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, відсутні законодавчі підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах у віці 50 років.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянки України серії НОМЕР_1 . Зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Як встановлено судом на підставі наявних матеріалів справи та пояснень сторін, що викладені ними у позові та відзивах, позивач 03.08.2023 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду заяви позивача від 03.08.2023 про призначення пенсії, 11.08.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення за №98 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю правових підстав.

Поряд з цим, позивач повторно зверталася до органу Пенсійного фонду України із заявами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема 17.08.2023 та 31.08.2023.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.08.2023 про призначення пенсії із врахуванням принципу екстериторіальності, 25.08.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення за №98 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю правових підстав.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.08.2023 про призначення пенсії із врахуванням принципу екстериторіальності, 08.09.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення за №98 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю правових підстав.

В рішеннях про відмову у призначенні пенсії було вказано, що згідно з паспортом ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак, станом на 03.08.2023 (дата звернення із заявою про призначення пенсії) її вік складає 50 років. При опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, Головним управлінням розраховано стаж, який склав 31 рік 1 місяць 8 днів. Пільговий стаж позивача не визначено. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. До пільгового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи згідно довідок №26/303 від 12.07.2023 з 29.08.2003 по 10.10.2016 та з 28.02.2017 по 16.06.2020, оскільки в довідках відсутня інформація про характер виконуваної роботи, відсутні дані про відпустки за власний рахунок.

Отже спірним питанням даної адміністративної справи є визначення віку виходу на пенсію.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно з яким Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї .

За приписами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах .

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом б статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України ).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Тому відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії від 03 серпня 2023 досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 30 років 02 місяці, у тому числі на роботах за Списком № 2 14 років 04 місяці, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку, що позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Згідно із ч. 2 ст. 9 суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом під час розгляду даної справи, на підставі долученого позивачем листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 28.08.2023 № 5525-5546-Ч-17/8/2400/23 та листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.08.2023 № 16568-15901/Ч-02/8-0500/23, було встановлено, що заява ОСОБА_1 від 03.08.2023 була, за принципом екстериторіальності, розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та яким саме і прийнято рішення від 11.08.2023 №98 про відмову у призначенні пенсії позивачу, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Чернівецькій області від 11.08.2023 №98 про відмову у призначенні пенсії позивачу та зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області призначити позивачу пенсію з 30 липня 2023 року згідно її заяви від 03 серпня 2023 року (призначення з наступного дня після досягнення позивачем 50 років) за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення у редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Відповідно до положень частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року у справі № 200/6379/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року у справі № 200/6379/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 06 червня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко