Справа № 725/4473/24
Суддя: Федіна А. В.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 725/4473/24
Номер провадження 2-а/725/37/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2024 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового Ватаманюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 07.05.2024 року начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшим лейтенантом ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серія ЗхРУ № 104969 якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. по факту відсутності у нього дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби на перебування у прикордонній смузі, а саме близько 3000 м. до лінії державного кордону України. Разом з тим, на дату винесення оскаржуваної постанови йому було надано дозвіл на в`їзд і перебування у прикордонній смузі, що не було враховано при винесенні вказаної постанови.

Вважає, що наведені обставини свідчать про наявність підстав для скасування вказаної постанови та закриття провадження у справі.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального та процесуального права просив постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЗхРУ №104969 від 07.05.2024 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 202 КУпАП відносно нього закрити.

На вказану позовну заяву надійшов відзив представника відповідача в якому останні просив відмовити в задоволенні вказаного позову, посилаючись на те, що 07.05.5024 о 16 год. 25 хв. громадянин України ОСОБА_1 був виявлений на напрямку 836 прикордонного знаку, на відстані 3000 метрів від державного кордону, тобто в прикордонній смузі, та під час перевірки документів та законності перебування в даній місцевості позивач на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби рішення про надання дозволу на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт і пропуску у прикордонній смузі не пред`явив, а при опитувані заявив, що до НОМЕР_2 прикордонного загону з метою отримання такого дозволу не звертався, а тому був притягнутий до адміністративної відповідальності. Під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, оформлення адміністративно-процесуальних документів, а також при розгляді справи позивач клопотань, заяв та скарг не заявляв, від надання пояснення відмовився. Таким чином, вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення ЗхРУ №104969 відносно громадянина України ОСОБА_1 правомірна та складена у відповідності та у спосіб, який визначений законодавством України.

Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними у матеріалах справи доказами.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині відзиву просив розглянути справу без його участі, в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст. 9, 77 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що встановлює вину особи.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Так, судом встановлено, що 07.05.2024 року начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшим лейтенантом ОСОБА_2 винесено постанову серії ЗхРУ № 104969 якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП (а/с 8-9).

З диспозиції ч. 1 ст. 202 КУпАП вбачається, що остання передбачає відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду виїзду.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 07.05.2024 року о 16 год. 25 хв. ОСОБА_1 на напрямку 836 прикордонного знаку, на території Глибоцької об`єднаної територіальної громади, Чернівецького району, Чернівецької області, на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », був виявлений прикордонним нарядом «Контрольний пост» в прикордонній смузі, на відстані близько 3000 м. до лінії державного кордону, без дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, тим самим порушив прикордонний режим, а саме: громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу, чим порушив п. 7 Положення «Про прикордонний режим» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147.

Так, у відповідності до вимог п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147 «Про прикордонний режим», громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу.

За наслідками розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді агента ТОВ «Тема сервіс», яке 16.04.2024 звернулось із з заявою до начальника НОМЕР_2 прикордонного загону, про надання дозволу на в`їзд, перебування і пропуск у прикордонну смугу в межах Вижницького, Дністровського, Чернівецького районів Чернівецької області ряду працівників вказаного товариства, а також осіб, які виконують роботи на підставі цивільно-правових угод, серед яких також позивач ОСОБА_1 .

Рішенням начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 24.04.2024 року було надано дозвіл позивачу на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт і пропуск у прикордонну смугу Вижницького, Дністровського, Чернівецького районів Чернівецької області.

Отже, на момент виявлення прикордонним нарядом ОСОБА_1 в прикордонній смузі, на відстані близько 3000 м. до лінії державного кордону у останнього був наявний відповідний дозвіл та у тексті постанови відсутні відомості про те, що у останнього були відсутні документи, що посвідчують його особу, а тому в даному випадку відсутні підстави вважати, що він порушив вимог п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147 «Про прикордонний режим», що свідчить про відсутність об`єктивної сторони правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Оцінюючи доводи відповідача про те, що позивач не пред`явив на вимогу прикордонників відповідного дозволу, суд враховує те, що позивач працює на посаді агента Товариства, яке здійснює господарську діяльність гуртової торгівлі товарами широкого асортименту та дистрибуційну діяльність та саме за звернення вказаного Товариства прикордонним загоном було надано йому дозвіл на в`їзд, перебування, проживання, провадження робіт і пропуску у прикордонній смузі з метою виконання його посадових обов`язків.

За змістом ст.ст. 10,11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Так, за наслідками розгляду справи не встановлено сукупності доказів, які б підтверджували суб`єктивну сторону правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП у діях ОСОБА_1 за обставин, що вказані у протоколі.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Таким чином, відповідач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Отже, не дивлячись на те, що позивач не пред`явив відповідний дозвіл, натомість на момент його виявлення в прикордонній смузі, такий дозвіл йому був наданий саме відповідачем, матеріали справи не містять відомостей щодо скасування такого дозволу, а також того, що у позивача були відсутні документи, які посвідчують його особу, він не може бути суб`єктом правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП по факту обставин, які вказані в оскаржуваній постанові.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.7-10, 202, 222, 283, 284 КУпАП , ст.ст. 2, 5-10, 14, 72-79, 90, 94, 241-246, 250, 251, 255, 293, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЗхРУ №104969 від 07.05.2024 року якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна