Справа № 200/6830/23
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року справа №200/6830/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 200/6830/23 (головуючий І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення №52 від 10.11.2023 та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення №52 від 10.11.2023 та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 07.11.2023 року звернулася з заявою встановленого зразка та необхідними документами для переведення на пенсію державного службовця відповідно до п.10 Прикінцевих положень Закону України Про державну службу № 889 та Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі-відповідач) прийняло рішення від 10.11.2023 року № 52 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що на день набрання чинності Закону України Про державну службу № 889, а саме на 01.05.2016 року у позивача відсутній стаж державної служби оскільки робота в органах митної служби не відноситься до посад державної служби. Позивач зауважила, що стаж її державної служби на 01.05.2016 року складав 22 роки 11 місяців та 19 днів, що є достатнім для призначення пенсії державного службовця. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та за захистом своїх прав звернулась до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 200/6830/23 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.11.2023 №52 щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні з 07.11.2023 на пенсію державного службовця відповідно до п.10 Прикінцевих положень Закону України Про державну службу №889-VIII. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 листопада 2023 року про перехід на інший вид пенсії відповідно до п.10 Прикінцевих положень Закону України Про державну службу №889-VIII та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Відповідно до наявного в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_2 виданого Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області від 01.07.1997 року є громадянкою України та перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, позивач звернулася з заявою про перехід на пенсію згідно Закону України Про державну службу до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Солом`янський район) від 07.11.2023, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви про перехід на інший вид пенсії, позовною заявою, рішенням про відмову у призначенні пенсії від 10.11.2023 та відзивом на позовну заяву.

Відповідно до принципу екстериторіальності для розгляду заяви про призначення пенсії був визначений структурний підрозділ Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, що підтверджується рішенням про відмову №52 від 10.11.2023 та не заперечується сторонами по справі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на підставі заяви позивача від 07.11.2023 було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №52 від 10.11.2023, відповідно до якого було зазначено, - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), звернулась із заявою від 07.11.2023р. №13247 щодо переходу на інший вид пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Законом №889 -VIII визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України №3723 -XII Про державну службу. Законом №889 -VIII визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України №3723-ХІІ Про державну службу. Відповідно до пунктів 10 і 12 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом (01.05.2016р.) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад, віднесених до категорій посад державних службовців. Статтею 25 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ визначені категорії посад державних службовців. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону Про державну службу є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Відповідно до статті 3 Закону України №889, окремі особливості проходження державної служби в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органах визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України. Згідно п.2 статті 3 ЗУ №889 дія цього Закону поширюється на державних службовців: секретаріату КМУ; міністерств та інших центральних органів виконавчої влади; місцевих державних адміністрацій; органів прокуратури; органів військового управління; органів дипломатичної служби; державних органів, особливості проходження служби в яких визначені статтею 91 цього Закону; інших державних органів. Посади працівників митниці даною статтею не передбачені. Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 втратили чинність. Отже, станом на 01.05.2016 заявниця не займала посади державної служби. Оскільки, посадовим особам митних органів відповідно до статті 410 Митного кодексу України присвоюються персональні звання і відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорії посад державної служби визначених статтею 25 Закону №3723 XII періоди роботи гр. ОСОБА_1 в Черкаській митниці, в Північній регіональній митниці, Центральній регіональній митниці та Київській обласній митниці не зараховуються до стажу роботи держслужби. Тому, права на перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу в гр. ОСОБА_1 не має, оскільки на день набрання чинності Закону №889 (1 травня 2016 року) відсутній необхідний стаж роботи на посадах, передбачених ст.25 Закону 3723.

Суд встановив, що в даному адміністративному позові не оскаржується позивачем не зарахування їй періодів роботи зазначених у її трудовій книжці серії НОМЕР_3 дата заповнення 08 липня 1982 року, як і не заперечується відповідачем, що позивач працювала у період з 13.05.1993 по 04.11.2023 в різних органах митниці.

Отже, спірним питанням в даній справі є не переведення відповідачем позивача на пенсію передбаченої Законом України Про державну службу, враховуючи, що посадові особи, які працювали на митних органах не відносяться до категорії посад державної служби.

Не погодившись із вищезазначеними діями та позицією пенсійного органу, позивач звернулася за захистом своїх прав та інтересів до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ Про державну службу (далі - Закон №889-VIII), підпунктом 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 цього ж розділу визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Необхідною умовою для одержання пенсії державного службовця, у порядку, що діяв до набрання чинності Законом №889-VIII, є наявність у особи 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби до набрання чинності Законом №889-VIII , можуть розраховувати дві категорії осіб: державні службовці, які на день набрання чинності Законом №889, станом на 01.05.2016 року обіймали посади державної служби та мали не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України №3723 та актами КМУ; особи, які на день набрання чинності Законом №889, мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами КМУ, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016 року.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з частиною 18 статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ Про державну службу (далі - Закон №3723-ХІІ) період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку (частина 18 статті 37 Закону №3723-XII).

До набрання чинності Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII (до 1 травня 2016 року) посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначалися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 (далі Порядок №283).

Згідно з пунктом 2 Порядку №283 (чинним до набрання законної сили Закону України Про державну службу №889-VІІІ від 10 грудня 2015 року) до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії державного службовця відповідач зазначив відсутність у позивача необхідного стажу роботи на посадах передбачених ст.25 Закону України №3723, та зазначено, що період роботи в органах митної служби не зараховується до стажу державної служби.

Судом встановлено, що позивач працювала в органах митної служби, що підтверджується записами у трудовій книжці та довідками Київської митниці Державної митної служби України від 03 листопада 2023 року №149 та №150.

Як випливає із довідки №149 виданої Київською митницею Державної митної служби України від 03.11.2023, ОСОБА_1 працювала у Київській митниці на посаді головного державного інспектора митного поста Чайки та заробітна плата станом на 04.11.2023 становила: посадовий оклад 12 300 грн.; надбавка за спеціальне звання (РМС ІІ рангу) 600 грн.; надбавка за вислугу років (50%) (за стаж державної служби 30 років, 05 місяців станом на 04.11.2023) 6150 грн.; усього 19050 грн.

Як вбачається з записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 , виданої на ім`я ОСОБА_1 08 липня 1982 року, позивач:

- з 13.05.1993 по 28.02.1994 призначена головним інспектором відділу митних доходів та платежів Черкаської митниці, номер запису 10 в трудовій книжці позивача;

- з 01.03.1994 по 31.03.1997 переведена на посаду заступника начальника відділу митних доходів та платежів Черкаської митниці, номера записів 11, 13 в трудовій книжці;

- 30.05.1995 позивач прийняла присягу державного службовця, номер запису 12 в трудовій книжці

- з 01.04.1997 по 26.02.1998 призначена заступником начальника відділу митних доходів та платежів Черкаської митниці ДМС України, номер запису 14 в трудовій книжці;

- з 27.02.1998 по 12.06.2000 переведена на посаду начальника відділу митних доходів та платежів Черкаської митниці, номера записів 15, 16 в трудовій книжці;

- з 13.06.2000 по 17.07.2001 прийнята на посаду головного інженера по переводу з Черкаської митниці на північну регіональну митницю, номер запису 17 в трудовій книжці;

- 08.06.2000 присвоєно персональне звання Радник митної служби 2 рангу, номер запису 18 в трудовій книжці;

- з 18.07.2001 по 31.08.2003 переведена на посаду старшого інспектора групи платежів вантажного відділу Святошин, номер запису 19 в трудовій книжці;

- з 01.09.2003 по 05.02.2004 призначена на посаду старшого інспектора відділу митних платежів, номер запису 20 в трудовій книжці;

- з 06.02.2004 по 06.05.2004 призначена на посаду головного інспектора відділу митних платежів, номер запису 21 в трудовій книжці;

- 01.04.2004 присвоєно спеціальне звання Радник митної служби 3 рангу, номер запису 22 в трудовій книжці;

- з 07.05.2004 по 26.07.2006 призначена на посаду старшого інспектора відділу митних платежів, номер запису 23 в трудовій книжці;

- з 27.07.2006 по 31.07.2006 призначена на посаду провідного інспектора сектора митного оформлення №2 відділу митного оформлення Святошин, номер запису 24 в трудовій книжці;

- 01.08.2006 переміщена на посаду провідного інспектора сектору митного оформлення №1 того же відділу, номер запису 25 в трудовій книжці;

- 27.10.2006 присвоєно спеціальне звання Радник митної служби 2 рангу, номер запису 26 в трудовій книжці;

- 30.12.2006 звільнена у порядку переведення до Центральної регіональної митниці, номер запису 27 в трудовій книжці;

- з 02.01.2007 до 30.04.2008 призначена у порядку переведення з Північної регіональної митниці на посаду головного інспектора сектора оформлення відділу митних платежів Центральної регіональної митниці, номера записів 28, 29 в трудовій книжці;

- з 01.05.2008 по 21.06.2010 призначена у порядку переведення з Центральної регіональної митниці на посаду головного інспектора сектора оформлення відділу митних платежів у Київську обласну митницю, номер запису 30 в трудовій книжці;

- з 22.06.2010 по 26.02.2012 призначена на посаду головного інспектора сектора оформлення відділу адміністрування митних платежів, номер запису 31 в трудовій книжці;

- з 27.02.2012 по 31.05.2013 переведена на посаду провідного інспектора митного поста Святошин у зв`язку з реорганізацією, номер запису 32 в трудовій книжці;

- з 01.06.2013 по 31.10.2013 призначена на посаду старшого інспектора митного поста Святошин у порядку переведення з Київської обласної митниці, номер запису 33 в трудовій книжці;

- 01.07.2013 присвоєно 12 ранг державного службовця, номер запису 34 в трудовій книжці позивача;

- з 01.11.2013 по 17.02.2014 переведена на посаду головного державного інспектора митного посту Святошин за результатами стажування, номер запису 35 в трудовій книжці;

- 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної служби 2 рангу, номер запису 36 в трудовій книжці;

- з 18.02.2014 по 16.12.2014 переведена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №7 митного посту Святошин, номер запису 37 в трудовій книжці;

- з 17.12.2014 по 05.01.2016 переведена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №7 митного посту Святошин, номер запису 38 в трудовій книжці;

- з 06.01.2016 по 22.02.2018 переведена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста Святошин, номер запису 39 в трудовій книжці;

- з 23.02.2018 по 27.12.2018 переведена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста Вишневе, номер запису 40 в трудовій книжці;

- з 28.12.2018 по 04.12.2019 переведена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста Західний, номера записів 41 та 42 в трудовій книжці;

- з 05.12.2019 по 25.06.2020 призначена на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста Чайки в порядку переведення з Київської митниці, номер запису 43 в трудовій книжці;

- 05.12.2019 присвоєно 5 ранг державного службовця, номер запису 44 в трудовій книжці;

- з 26.06.2020 по 01.11.2020 переведено на рівнозначну посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста Київ-південно-західний, номер запису 45 в трудовій книжці;

- 01.07.2020 присвоєно спеціальне звання радник митної служби 2 рангу, номер запису 46 в трудовій книжці;

- з 02.11.2020 по 30.06.2021 переведено на рівнозначну посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного посту Чайки, номера записів 47 та 48 в трудовій книжці;

- з 01.07.2021 по 04.11.2023 прийнято на рівнозначну посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста Чайки у порядку переведення з Київської митниці Державної митної служби з випробувальним терміном шість місяців шляхом укладення контракту про проходження державної служби, номер запису 49 в трудовій книжці;

- 04.11.2023 припинено державну службу та звільнено із займаної посади у зв`язку з досягненням 65 річного віку, розірвавши контракт про проходження державної служби, відповідно до п.7 ч.1 ст.83 Закону України Про державну службу, номер запису 50 в трудовій книжці.

Окремо суд зазначає, що відповідно до наданої відповідачем на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження по справі Довідки реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу сформовану по позивачу, у відомостях за звітний період з 1999 по 2023 роки зазначено, що період роботи заявника на посадах в митній службі включено до Відомості щодо спеціального стажу за кодом підстави для обліку спецстажу ЗДС037А1.

Згідно Довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства (додаток № 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435), код підстави ЗДС037А1 означає державні службовці, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку в період роботи на державній службі, за наявності страхового стажу для чоловіків не менше 35 років, для жінок не менше 30 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років.

Таким чином, вищенаведене опосередковано підтверджує, що періоди роботи позивача на митній службі на різних посадах в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування обліковані як державна служба.

Спеціальним законом, що визначає статус працівників митної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності є Митний кодекс України.

Стаття 156 Митного кодексу України 1991 року (набрав чинності 1 січня 1992 року) передбачала, що працівник митного органу України є представником державного органу.

Стаття 154 Митного кодексу України 1991 року передбачала, що службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи.

Статтею 430 Митного кодексу України 2002 року (набрав чинності 1 січня 2004 року) визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України Про державну службу. Пенсійне забезпечення працівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, які не є посадовими особами, здійснюється на загальних підставах відповідно до законодавства України про пенсійне забезпечення.

Частиною першою статті 569 Митного кодексу України 2012 року (набрав чинності 1 червня 2012 року) встановлено, що працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Відповідно до статті 588 Митного кодексу України 2012 року, пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу. При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу, незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Частиною другою статті 588 Митного кодексу України 2012 року визначено, що пенсійне забезпечення працівників органів доходів і зборів, які не є посадовими особами, здійснюється на підставах та у порядку, встановлених законом.

З наведених норм частини вісімнадцятої статті 37 Закону №3723-ХІІ, пункту 2 Порядку №283 та Митних кодексів України вбачається, що перебування на посадах митної служби, які передбачають присвоєння спеціального звання, перебування на посадах керівних працівників і спеціалістів органів митного контролю зараховується до стажу державної служби, який відповідно дає право на отримання пенсії державного службовця.

Крім того, чинним пунктом 7 частини другої статті 46 Закону №899-VIII передбачено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Також, згідно з чинним на час звернення із заявою пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 встановлено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Отже, посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому періоди проходження служби в митних органах повинні зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Відповідно до висновків Верховного Суду України викладених у постанові від 08.10.2013 р. у справі №21-275а13, аналіз положень статті 37 Закону №3723-XII, Закону №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для відступу від наведених висновків.

Суд зауважує, що незважаючи на наведені положення законодавства України, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області під час розгляду заяви позивача про переведення його на пенсію згідно з Законом України Про державну службу не з`ясувало чи відносяться посади, на яких вона працювала, до посад на яких присвоюються спеціальні звання та чи присвоювались позивачу спеціальні звання, чи відносяться посади на яких працювала позивач до керівних чи до посад спеціалістів, не дослідило посадові інструкції щодо спірних посад, що призвело до неналежного обрахування стажу позивача, та як наслідок, призвело до відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця.

На підставі викладеного суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в переведенні позивача на пенсію державного службовця є протиправною.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.11.2023 №52 підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести та виплатити позивачу пенсію державного службовця відповідно до п.10 прикінцевих положень Закону України Про державну службу №889-VIII з урахуванням довідок про заробітну плату від 03.11.2023 №149 та від 03.11.2023 №150 суд зазначає наступне.

Судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, позивач просить зобов`язати відповідача здійснити переведення та виплату пенсії по віку відповідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII, при цьому, саме переведення на пенсію по віку відповідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII відповідачем не здійснено, тому такі вимоги є передчасними.

Таким чином підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що питання про виплату пенсії відповідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII без переведення на даний вид пенсії є передчасним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Враховуючи, що відповідачем, безпідставно, внаслідок помилкового тлумачення норм чинного законодавства, встановлено відсутність у позивача стажу державної служби, у зв`язку з чим зроблено передчасний висновок щодо відсутності у неї права на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 07 листопада 2023 року про перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону України Про державну службу та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову наступним шляхом: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 10.11.2023 №52 щодо відмови позивачу в переведенні з 07.11.2023 на пенсію державного службовця відповідно до п.10 Прикінцевих положень Закону України Про державну службу №889-VIII та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07 листопада 2023 року про перехід на інший вид пенсії відповідно до п.10 Прикінцевих положень Закону України Про державну службу №889-VIII та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 200/6830/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 200/6830/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 06 червня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко