Справа № 160/30832/23
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
24.11.2023 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 від 15.09.2023 про звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 від 15.09.2023 про звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, та зобов`язати звільнити його з військової служби.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», був призваний на військову службу, та з 11.02.2023 був призначений до НОМЕР_2 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_1 ). Позивач звернувся з рапортом від 15.09.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із наявністю дружини, яка є особою з інвалідністю. Таким чином, позивач уважає, що він підлягає звільненню з військової служби, проте внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, позивач не був звільнений з військової служби під час воєнного стану, а рапорт позивача відповідачем по суті розглянутий не був.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України.
На виконання вимог ухвали суду, 06.12.2023 позивачем були усунуті недоліки позовної заяви.
20.03.2024 від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.02.2023 №77 - рс, відповідно до п.117 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Плану переміщення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 11.02.2023, старшого солдата ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , призначений на посаду солдата резерву 2 запасної роти військової частини НОМЕР_1 . Але, ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 - не прибув. Отже, позивач не зарахований до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .
25.03.2024 на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій було підтримано аналогічну правову позицію, що і в позовній заяві.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин, суд вважає за можливе розгляд справи здійснити в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 57 від 04.03.2022 був призваний на військову службу у Збройні Сили України під час мобілізації.
З 04.03.2022 по 11.01.2023 військову службу позивач проходив у званні старшого солдата у військовій частині НОМЕР_5 .
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №377-РС від 28.12.2022 його було зараховано до військової частини НОМЕР_3 .
Наказом № 10-ос від 11.01.2023 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_5 та знято з котлового забезпечення.
Згідно з наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №77-РС від 11.02.2023, позивача було призначено до НОМЕР_2 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ).
Наказом №68 від 09.03.2023 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 .
Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК № 740869 від 17.07.2023, дружині позивача - ОСОБА_4 , було встановлено ІІІ групу інвалідності.
За таких обставин, 15.09.2023, позивач направив до відповідача рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю), що передбачено абзацом 6 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992.
До рапорту позивачем було додано нотаріально посвідчені копії посвідчення про інвалідність дружини та свідоцтва про укладення шлюбу.
У відповідь 27.10.2023 відповідач направив на адресу позивача листа, у якому зазначив, що військовослужбовець ОСОБА_1 у військовій частині не рахується.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача щодо не розгляду його рапорту від 15.09.2023, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч.1 ст.2 Закону №2232).
Згідно з ч.3 ст.2 Закону №2232, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232 визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому дія воєнного стану неодноразово продовжувалась і станом на час розгляду справи воєнний стан продовжує свою дію.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543), мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України був виданий Указ від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Як установив суд, позивач, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», був призваний на військову службу.
Згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХІV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Згідно зі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення). Цим Положенням також регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Згідно з п.п.2 п.225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється, під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, зокрема, передбачених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшин) включно за всіма підставами командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Порядок звільнення, регламентований п.233 Положення, яким, зокрема, установлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення).
Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Отже, рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути розглянутий командиром військової частини протягом 30 календарних днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається той рапорт, по якому прийнято рішення (наказ, відповідь на рапорт та інше) та таке рішення (відповідь на рапорт) доведена до військовослужбовця належним чином.
Суд установив, що позивач засобами поштового зв`язку звернувся з рапортом від 15.09.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини, яка є особою з інвалідністю.
З урахуванням наведених норм законодавства та встановлених обставин, суд зазначає, що фактично рапорт позивача від 15.09.2023, який був отриманий військовою частиною НОМЕР_1 , по суті не розглянутий.
При цьому твердження відповідача у його листі від 27.10.2023 відносно того, що ОСОБА_1 не рахується у військовій частині, не приймаються судом до уваги, оскільки згідно наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №77-РС від 11.02.2023, позивача було призначено до НОМЕР_2 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4 ч.2 ст.245 КАС України).
Бездіяльність це пасивна поведінка суб`єкта, тобто нездійснення/невчинення дій, які особа повинна була і могла вчинити, тоді як дією є сукупність вчинків кого-небудь, здійснення особою певних функцій/обов`язків у межах наданих повноважень тощо.
Таким чином, суд зазначає, що у цій справі має місце протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у нерозгляді рапорту позивача від 15.09.2023, тому в цій частині позовних вимог позов підлягає задоволенню.
Також, підлягають задоволенню і похідні вимоги позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15.09.2023 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із наявністю дружини, яка є особою з інвалідністю, та прийняти відповідне рішення згідно з нормами чинного законодавства.
Щодо підстав, з яких позивач просить звільнити його з військової служби, суд зазначає, що це питання підлягає з`ясуванню та вирішенню під час розгляду рапорту позивача від 15.09.2023, за результатами розгляду якого, командиру військової частини слід прийняти відповідне рішення (наказ, відповідь на рапорт чи інше) з наведенням у ньому обґрунтувань та норм чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із наявністю дружини, яка є особою з інвалідністю.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає, що позовні вимоги у цій справі є такими, що підлягають задоволенню частково.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 КАС України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 від 15.09.2023 про звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 від 15.09.2023 про звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю та прийняти відповідне рішення згідно з нормами чинного законодавства.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. Ю. Рищенко