Справа № 520/35546/23
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 р. № 520/35546/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Владислава Єгупенка,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та скасуванні наказів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 №4632 від 06.03.2023 про призначення службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 . Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 № 14494 від 06.07.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказ Військової частини НОМЕР_1 №4632 від 06.03.2023 про призначення службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 , є протиправним.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Звертаючись до суду з позовом, позивач в адміністративному позові зазначив, що 09.05.2022 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 був мобілізований до лав Збройних Сил України, вступив на військову службу.

Наказом командира Державної організації (установи, закладу) Військова частини НОМЕР_2 від 10.05.2022 № 5 був зарахований в списки Військової частини НОМЕР_2 на посаду швеця ремонтної майстерні.

У зв`язку із ліквідацією військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 переведено до військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира Державної організації (установи, закладу) Військова частини НОМЕР_1 від 15.02.2023 № 71 був зарахований в списки Військової частини НОМЕР_1 на посаду номера обслуги. Зазначені обставини підтверджуються копією тимчасового посвідчення ОСОБА_1 (№ 2/9 від 09.05.2022) та наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 71 від 15.02.2023.

Позивач посилається на те, що що після переведення його до ВЧ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та інших колишніх військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 відправили у розташування в АДРЕСА_3 . Прибувши до місця розташування, безпосередні командири повідомили колишнім військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 про те, що вони повинні брати зброю та йти виконувати бойові завдання в АДРЕСА_4 . Позивач зазначає, що командування ВЧ НОМЕР_1 примушувало виконувати функції пішого стрільця. Разом з тим. ОСОБА_1 з моменту мобілізації проходив військову службу як водій. Позивач посилається на те, що не проходив жодних навчань та перекваліфікації, не вміє володіти зброєю, не проходив навчань для ведення бойових дій в населених пунктах. Крім того, позивач фізично не міг виконувати бойові завдання через погіршення стану здоров`я. Про зазначене він неодноразово в усній формі повідомляв безпосередніх командирів та просив направити його на проходження військово-лікарської комісії. Почувши, що вони повинні брати до рук зброю та йти виконувати бойові завдання в АДРЕСА_4 без будь-якої попередньої підготовки та перекваліфікації, він, та інші військовослужбовці, висловили своє обурення безпосереднім командирам. Маючи непорозуміння із командуванням ВЧ НОМЕР_1 , позивачем було прийнято рішення покинути місце розташування.

В подальшому позивач отримав повідомлення, що його було знято з речового, котлового та грошового забезпечення, а також увільнено із займаної посади та виведено у розпорядження командира військової частини у зв`язку з тим, що він самовільно залишив місце служби.

29.11.2023 представник позивача отримав від відповідача відповідь на адвокатський запит № 22473 від 28.11.2023, до якого, зокрема, долучено витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 4632 від 06.03.2023 про призначення службового розслідування, акт службового розслідування від 06.07.2023 з додатками, та витяг з Наказу командира ВЧ НОМЕР_4 про результати службового розслідування № 14494 від 06.07.2023.

Відповідно до акту службового розслідування позивача визнано таким, що самовільно залишив місце служби.

Позивач, не погоджуючись із призначенням службового розслідування та його результатами, звернувся до суду із даним позовом.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV.

Відповідно до ст. 3 Статуту № 548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 9 Статуту № 548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 9 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Положеннями ст. ст. 26, 27 Статуту № 548-XIV передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.

Відповідно до ст. 49 Статуту № 548-XIV військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно зі ст. 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Пунктом 1 розд. II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування.

Передбачено також, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розд. II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до Указу Президенту України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» та мобілізаційної Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року №32/321/501/13т, ОСОБА_2 , був мобілізований до лав Збройних Сил України, вступив на військову службу 10.05.2022 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 5 позивач зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на посаду швеця ремонтної майстерні.

У зв`язку з ліквідацією військової частини НОМЕР_2 позивача переведено до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.02.2023 року № 71 позивач був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2023 року № 110, солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , вважається таким, що 27 лютого 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Згідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.03.2023 року № 137, солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , увільнений від займаної посади та зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 № 580, солдату за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину 28 лютого 2023 року, призупинено військову службу та увільнено від займаної посади згідно ЄРДР від 01 серпня 2023 року № 0000130 3 01 серпня 2023 року.

29.11.2023 представник позивача отримав від відповідача відповідь на адвокатський запит № 22473 від 28.11.2023, до якого, зокрема, долучено витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 4632 від 06.03.2023 про призначення службового розслідування, акт службового розслідування від 06.07.2023 з додатками, та витяг з Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 про результати службового розслідування № 14494 від 06.07.2023.

Відповідно до акту службового розслідування позивача визнано таким, що самовільно залишив місце служби.

Відповідно до п. 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 5 розділу V Порядку № 608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Пунктом 6 розд. V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розд.VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Крім того, слід вказати, що відповідно до ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Частиною 3 ст. 85 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Отже, службове розслідування у будь-якому випадку не може тривати більш ніж 2 місяці.

Згідно з абз. 2 п. 3 розд. ІІІ Порядку № 608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2023 року № 110, солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , вважається таким, що 27 лютого 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Згідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.03.2023 року № 137, солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , увільнений від займаної посади та зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

Згідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 № 580, солдату за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину 28 лютого 2023 року, призупинено військову службу та увільнено від займаної посади згідно ЄРДР від 01 серпня 2023 року № 0000130 3 01 серпня 2023 року.

Таким чином, строки проведення службового розслідування відповідачем дотримано.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що Комісія під час проведення службового розслідування дотримувалась вимог Порядку № 608.

Так, п. 12 розд. Порядку № 608 передбачено заборону проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Таким чином, службове розслідування стосовно військовослужбовця рядового складу може бути проведено на підставі наказу однією особою (в тому числі, особисто командиром (начальником), прямим командиром (начальником) або військовослужбовцем сержантського (старшинського) складу) чи у складі комісії з проведення службового розслідування.

Судовим розглядом встановлено, що службове розслідування стосовно позивача проведено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2023 №4632, комісією у складі: голови комісії - старшого оперативного чергового відділення бойового управління командного пункту штабу підполковника ОСОБА_3 та членів комісії - заступника командира з морально-психологічного забезпечення роти вогневої підтримки 1 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 та офіцера групи контролю бойового стресу військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 .

Визначений склад комісії, що проводила службове розслідування стосовно позивача, не порушує заборон, встановлених п. 12 розд. Порядку № 608, оскільки вказані особи не є ні підлеглими позивача.

Відповідно до п. 3 розд. IV Порядку № 608 передбачено права військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

З метою забезпечення вказаних прав військовослужбовця п. 2 розд. IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зокрема, наділені правом: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.

Разом з тим, враховуючи суть обставин, відповідно до яких проводилось службове розслідування, а саме відсутність позивача на службі без поважних причин, відсутність інформації щодо його місця знаходження, суд вважає посилання позивача на недотримання вимог Порядку № 608 необґрунтованими.

Разом з тим, судовим розглядом не встановлено відмови з боку відповідача позивачу у реалізації вказаних прав, передбачених п. 3 розд. IV Порядку № 608.

Стосовно інших доводів, які стосуються суті вчиненого позивачем порушення, щодо якого проводилось службове розслідування, та обставини вчинення якого зафіксовані у акті службового розслідування, суд зазначає наступне.

Так, висновок, акт службового розслідування лише фіксує певні обставини та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Висновок службового розслідування, не породжує певних правових наслідків, його результати не мають обов`язкового характеру для позивача, а є лише передумовою для прийняття уповноваженим суб`єктом відповідного рішення. Висновок службового розслідування не є документом, який містить норми права загальної або індивідуальної дії. Він не може створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати чинне законодавство та не має обов`язкового характеру для суб`єкта по відношенню, до якого він винесений. Таким чином, оскаржуваний висновок не має обов`язкового характеру і не набуває статусу рішення у розумінні статті 19 КАС України, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом судового розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Подібна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 02.10.2019 у справі № 821/2137/15-а, від 31.05.2022 у справі № 280/5247/20.

Питання обґрунтованості висновку службового розслідування має бути предметом оцінки судом у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятих на його реалізацію.

Рішеннями, які створюють для особи правові наслідки, є рішення, якими посадова особа, яка призначила службове розслідування, у встановленому порядку за наявності підстав вживає адміністративних та організаційних заходів, чи ініціює питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Втім, у межах позовних вимог даної справи позивачем такі рішення не оскаржуються.

Натомість, оскаржуваний позивачем наказ про результати службового розслідування може бути підставою для подальшого прийняття рішення щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, однак сам по собі таким рішенням не є. Оцінка акта службового розслідування, в тому числі й оцінка дій посадових осіб щодо його складання, викладення у ньому висновків, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Отже, оскаржувані позивачем накази про призначення службового розслідування та про його результати, самі по собі не створюють безпосередньо для позивача будь-яких правових наслідків.

Таким чином, відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності таких дій та рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 210 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 14,243-246,293,295-296 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та скасуванні наказів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Владислав ЄГУПЕНКО