Справа № 520/25464/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 р.Справа № 520/25464/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.02.24 по справі №520/25464/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про нарахування та виплати компенсації,

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якій просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо непроведення нарахування та виплат компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у розмірі 10 068,09 грн щомісячно, за період з 01.01.2020;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії (від розміру 10068,09 грн) за період з 01.01.2020 до дати постановлення рішення у цій справі, а також продовжувати нараховувати і виплачувати компенсацію до дня повної виплати сум недоплаченої пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати пенсії за віком, як державному службовцю на підставі статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» з 10.08.2020 (виникнення права на компенсацію набрання законної сили судовим рішенням у справі № 520/1290/2020) по 06.07.2023 (дата фактичної виплати частини заборгованості по пенсії).

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати пенсії за віком, як державному службовцю на підставі статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» з 10.08.2020 (виникнення права на компенсацію набрання законної сили судовим рішенням у справі №520/1290/2020) по 06.07.2023 (дата фактичної виплати частини заборгованості по пенсії).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, необґрунтованість, неповне відображення обставин, що мають значення для справи, невідповідність дійсності висновків суду, не підтвердження належними та допустимими доказами, просила скасувати рішення в оскаржуваній частині та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не зазначено з якої суми щомісячної пенсії має бути нарахована та виплачена компенсація за несвоєчасну виплату. Суд не визначився з питанням чи суми доходу нараховуються самостійно відповідачем на виконання рішення суду, чи нараховуються рішенням суду (тобто стягуються судовим рішенням). Апелянт вважає, що маніпуляція цією термінологією призвела до постановлення помилкового рішення по даній справі. Також вважає помилковим посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду №1540/3742/18, оскільки остання стосується інших обставин ніж по справі за даним позовом.

Судовим рішенням по справі №520/1290/20 та №520/17986/20 суми доходів позивачу не нараховувались та не стягувались. Призначення та встановлення розміру пенсії, а потім перепризначення розмірів пенсії позивачки - виконувалось самим пенсійним органом. Також по справі №520/17986/20 не стягувались ніякі суми доходу, а зобов`язано відповідача знову розглянути заяву про призначення пенсії в іншому розмірі. Що і було зроблено за цим судовим рішенням.

Право позивачки на виплату пенсії у розмірі 10068,09 грн виникло вперше в січні 2020. Право на компенсацію нарахованих, але не виплачених сум виникло у позивачки з наступного місяця за місяцем невиплати нарахованих доходів. Апелянт вважає, що на невиплачений у січні дохід має право з моменту невиплати отримати компенсацію по місяцях та з нарахуванням індексу інфляції за весь період невиплат. За нарахований за лютий 2020 дохід у розмірі 10068,09 грн у разі невиплати своєчасно позивачка має право на компенсацію за весь період невиплати. І так далі, по день фактичної виплати за весь період несвоєчасної виплати, а не з дня набрання законної сили рішенням суду, яким визнано право позивачки на отримання такого доходу. Посилалася на практику Верховного Суду по справі №240/11439/19. Також апелянтка зазначила, що відповідач не проводив перерахунок пенсії, а призначив пенсію за рішенням суду. Вважає помилковими посилання суду на те, що відповідач сплатив заборгованість в повному обсязі в сумі 33567,67 грн. Проте, заборгованість відповідача по недоплачених розмірах пенсії, сформована за кожний місяць з 01.01.202 складала 119 495,89 грн. дом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині встановлення судового контролю.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністі.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються документів, на які апелянтка посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області.

Наказом Головного управління статистики у Харківській області від 24.12.2019 №504-к ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста-економіста відділу збирання, введення та контролю даних соціальної та демографічної статистики управління збирання та підготовки даних з 31.12.2019 у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №26 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.01.2020 №12, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з тим, що заявниця не досягла віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №520/1290/2020, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 з 01.01.2020 пенсії за віком як державному службовцю на підставі статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в України».

Вказане рішення набрало законної сили 10.08.2020.

На виконання вказаного рішення суду управлінням з 01.01.2020 позивачу здійснено перерахунок пенсії. Заборгованість за період з 01.01.2020 по 09.08.2020 у розмірі 33567,67 грн сплачено управлінням у повному обсязі 06.07.2023.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі №520/17986/2020, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про врахування для розрахунку призначеної пенсії державного службовця Довідку про складові заробітної плати від 21.05.2020 №11-30/36-20, видану Головним управлінням Статистики у Харківській області та прийняти відповідне рішення за її наслідками з урахуванням висновків суду.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем проведено обчислення пенсії позивача та нарахована сума доплати за період з 01.01.2020 по 31.10.2021.

У подальшому позивач звернулася до відповідача з заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2020.

Листом від 04.07.2023 відповідач повідомив позивача про те, що відсутні правові підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Не погоджуючись з ненарахуванням і невиплатою відповідачем позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за віком, як державному службовцю на підставі статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу з 10.08.2020 (виникнення права на компенсацію набрання законної сили судовим рішенням у справі № 520/1290/2020) по 06.07.2023 (дата фактичної виплати частини заборгованості по пенсії).

Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що датою початку строку нарахування відповідної компенсації є дата набрання чинності рішенням суду по справі № 520/1290/2020 та стосується лише фактично виплачених позивачеві сум пенсії на виконання відповідних судових рішень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову та зазначає.

При цьому, колегія суддів наголошує, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог не переглядається в силу приписів ст. 308 КАС України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (надалі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (надалі - Порядок №159).

Відповідно до статей 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно із статтею 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 лютого 2001 року №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

- пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

- стипендії;

- заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно із пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Отже, зі змісту приписів ст. 3 Закону №2050-ІІІ та 4 Порядку № 159 випливає, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції, який розраховується шляхом множення місячних індексів споживчих цін за весь період невиплати грошового доходу, при цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Такий висновок відповідає висновку, викладеному у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20.

З урахуванням вище зазначеного колегія суддів зазначає, що компенсація розраховується за формулою в якій беруть участь сума невиплаченого доходу та коефіцієнт за період прострочки. Тобто проведення нарахування компенсації відповідачем у зв`язку з виникненням права у позивачки на компенсацію, а саме набрання законної сили судовим рішенням у справі №520/1290/2020 з 10.08.2020 не виключає обов`язку пенсійного органу дотримання вимог Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, оскільки такі нарахування повинні бути проведені в зв`язку з визнанням судовим рішенням неправомірною відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 як державному службовцю та зобов`язання відповідача призначити і виплатити дану пенсію з 01.01.2020. Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта щодо помилкових висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести нарахування компенсації з 01.01.2020, оскільки на даний час компенсація не нарахована, а тому відсутні підстави вважати, що відповідачем будуть порушені вимоги чинного законодавства.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не зазначено з якої суми щомісячної пенсії має бути нарахована та виплачена компенсація за несвоєчасну її виплату, що буде наслідком чергового порушення прав позивачки, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду, оскільки відповідачем сума компенсації не нараховувалась, а тому дані вимоги є передчасними.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності в матеріалах справи рішення пенсійного органу про призначення пенсії на виконання рішення суду по справі №520/1290/20, рішення про повторне призначення пенсії на виконання рішення суду по справі №520/17986/20 та рішення відповідача про часткову виплату частини заборгованості позивачці такими, що не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки дані рішення не є предметом позову по цій справі, а факти призначення пенсії , повторного призначення пенсії та про часткову виплату заборгованості за рішеннями судів сторонами визнані та встановленню не підлягають.

Щодо заперечення апелянта про сплату відповідачем заборгованості за період з 01.01.2020 по 09.08.2020 колегія суддів зазначає.

Як вбачається із відзиву ГУ ПФУ в Харківській обл. на позов, позивачці на виконання рішення суду по справі №520/1290/2020 було здійснено перерахунок пенсії за період з 01.01.2020 по 09.08.2020 у розмірі 33 567,67 грн. Дана сума сплачена у липні 2023 року.

У запереченні на відзив відповідача, позивачка підтвердила про отримання 06.07.2023 такої суми, але зазначила, що при перерахуванні даних коштів не було пенсійним органом зазначено призначення платежу. Тому просила суд прийняти коригування цифр, які зазначені в позові.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що факт часткової сплати коштів на виконання судового рішення по справі №520/1290/2020 знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.

Як вже зазначалося, підставою для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є затримка на один і більше календарних місяців виплати доходів згідно з рішенням суду.

Оскільки рішення суду у справі №520/1290/2020 та №520/17986/2020, які набрали законної сили, відповідачем були частково виконані 06.07.2023, затримка виконання рішення суду склала більше одного місяця.

Відтак, з урахуванням вже згаданих норм Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для виплати позивачеві компенсації втрати частини доходів, оскільки виплату належних сум (право на які визначено судовим рішенням, яке набрало законної сили у 2020 році) проведено з затримки у один місяць.

При цьому, враховуючи висновок, викладений у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20, колегія суддів наголошує, що вимоги позивача про продовження нараховування і виплати компенсації до дня повної виплати сум недоплаченої пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки відповідні суми заборгованості ще не були виплачені.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду України та Верховного Суду, у яких мова йде про те, що факт виплати не має значення для зобов`язання суб`єкта владних повноважень нараховувати та виплачувати компенсацію втрати доходів, оскільки Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20 фактично відступила від таких висновків.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду в частині відмови у задоволенні позову та вважає відсутніми підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 ..

Стосовно посилань апелянта на безпідставне відмову судом першої інстанції встановити судовий контроль, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

Отже, судовий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту і накладенням штрафу.

Одночасно, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про необхідність встановлення судового контролю.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі вище викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 242, 243, 310, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року по справі №520/25464/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 06.06.2024.