Справа № 200/2666/24
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2024 року Справа№200/2666/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (надалі ГУ ПФУ у Київській області, відповідач-2), про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області №55 від 30.01.2024 року про відмову в призначені пенсії за віком;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати: період навчання з 10.09.1982 по 27.06.1983 року (записи №№ 7,8); період роботи з 29.07.1985 по 22.06.1988, (записи №№ 10,11,12); період роботи з 16.04.1990 по 30.06.1997 (записи № 15,16,17,18); період роботи з 14.10.1997 по 30.06.1998 (записи №№ 21,22); період роботи з 03.04.1999 по 17.08.1999 (записи №№ 25,26); період роботи з 07.03.2000 по 25.11.2007 (запис у трудовій книжці № НОМЕР_1 ) згідно трудової книжки НОМЕР_2 до страхового стажу;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, повторно розглянути заяву від 23.01.2024 року про призначення пенсії за віком.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.01.2024 року № 55 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, оскільки до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 з 01.09.1982 по 1983 року період навчання (без зазначення числа та місяця), так як період навчання перетинається з періодом роботи; період роботи з 29.07.1985 по 22.06.1988, оскільки номер наказу про прийняття на роботу дописано іншими чорнилами; період роботи з 16.04.1990 по 30.06.1997, оскільки згідно записів трудової книжки прийнятий на роботу в «Артемівський городской центр НТТМ», а запис про звільнення засвідчений печаткою іншого підприємства; період роботи з 14.10.1997 по 31.06.1998, оскільки дата звільнення та наказ про звільнення від неіснуючої календарної дати; період роботи з 03.04.1999 по 17.08.1999, оскільки підстава про звільнення дописана іншими чорнилами; періоди роботи з 01.07.2000 по 31.10.2003 та з 09.11.2003 по 31.12.2003, оскільки відомості про роботу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відсутні. Позивач вважає такі дії протиправними та такими, що порушують його право на отримання належної пенсії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

27 травня 2024 року на адресу суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позов, згідно якому відповідач позовні вимоги не визнав з огляду на відсутність правових підстав для призначення пенсії позивачу, оскільки до страхового стажу не було зараховано відомості згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 02.11.1981: з 01.09.1982 по 1983 р. згідно записку у трудовій книжці № 7-8, оскільки невідома дата відрахування з інституту в зв`язку з вступом на військову службу, необхідно надати довідку про періоди навчання; з 29.07.1985 по 22.06.1988, оскільки номер наказу про прийом на роботу дописано іншими чорнилами; з 16.04.1990 по 30.06.1997, оскільки згідно записів у трудовій книжці прийнятий на роботу в « ОСОБА_2 міський центр НТТМ», а запис про звільнення засвідчено печаткою іншого підприємства; з 14.10.1997 по 31.06.1998, оскільки дата звільнення та наказ про звільнення від неіснуючої календарної дати; з 03.04.1999 по 17.08.1999, оскільки підстава про звільнення дописана іншими чорнилами; з 01.07.2000 по 31.10.2003, з 09.11.2003 по 31.12.2003, оскільки відомості про роботу згідно застрахованих відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування форми ок 5 відсутні. Враховуючи те, що надана трудова книжки не відповідає вимогам Інструкції № 58, а належних уточнюючих матеріалів не надходило, в Управління були відсутні правові підстави для зарахування періодів роботи до страхового стажу позивача згідно вказаної трудової книжки. З врахування викладеного, орган пенсійного фонду вказує на відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком, а тому в задоволенні позову просив відмовити.

У відповіді на відзив позивач підтримав обґрунтування заявлених вимог, викладених в позовній заяві.

29 травня 2024 року на адресу суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідних 30 років страхового стажу. Тому підстави для задоволення позову відсутні. Враховуючи викладене, представник відповідача-2 просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.01.2024 року звернулася до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності, вказана заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.01.2024 року № 55 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідних 30 років страхового стажу. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 14 років 06 місяців 22 дні. До страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 02.11.1981 не зараховані період навчання та періоди роботи: з 01.09.1982 по 1983, оскільки період навчання перетинається з періодом роботи; з 29.07.1985 по 22.06.1988, оскільки номер наказу про прийом на роботу дописано іншими чорнилами; з 16.04.1990 по 30.06.1997, оскільки згідно записів трудової книжки прийнятий на роботу в «Артемовський міський центр НТТМ», а запис про звільнення засвідчений печаткою іншого підприємства; з 14.10.1997 по 31.06.1998, оскільки дата звільнення та наказ про звільнення від неіснуючої календарної дати; з 03.04.1999 по 17.08.1999, оскільки підстава про звільнення дописана іншими чорнилами; з 01.07.2000 по 31.10.2003, з 09.11.2003 по 31.12.2003, оскільки відомості про роботу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування форми ок 5 відсутні.

Як вбачається з розрахунку стажу за формою РС-право, до страхового стажу позивача не зараховані період навчання з 01.09.1982 по 1983, періоди роботи з 10.09.1982 по 27.06.1983, з 29.07.1985 по 22.06.1988, з 16.04.1990 по 30.06.1997, з 14.10.1997 по 30.06.1998, з 03.04.1999 по 17.08.1999, з 01.07.2000 по 31.10.2003, з 09.11.2003 по 25.11.2007.

Разом з цим, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 02.11.1981, містяться записи, в тому числі, про роботу:

- з 10.09.1982 по 1983 рік навчався на денному відділенні Білгородського технологічного інституту (відрахований наказом №2/212 від 27.06.1983);

- з 29.07.1985 по 22.06.1988 працював слюсарем по ремонту обладнання;

- з 16.04.1990 по 30.06.1997 працював завідуючим відділом проектно-технічним (з 16.04.1990 по 27.09.1990), директором (з 28.09.1990 по 01.01.1995), переведений в приватну науково-технічну фірму (з 02.01.1995 по 30.06.1997);

- з 14.10.1997 по 30.06.1998 працював директором приватної науково-технічної фірми;

- з 03.04.1999 по 17.08.1999 працював заступником директора фірми з маркетингу;

- з 07.03.2000 по 25.11.2007 працював комерційним директором в ТОВ «Форос-Плюс».

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним є питання підтвердження страхового стажу роботи позивача з 01.09.1982 по 1983 року період навчання (без зазначення числа та місяця), так як період навчання перетинається з періодом роботи; період роботи з 29.07.1985 по 22.06.1988, оскільки номер наказу про прийняття на роботу дописано іншими чорнилами; період роботи з 16.04.1990 по 30.06.1997, оскільки згідно записів трудової книжки прийнятий на роботу в «Артемівський городской центр НТТМ», а запис про звільнення засвідчений печаткою іншого підприємства; період роботи з 14.10.1997 по 31.06.1998, оскільки дата звільнення та наказ про звільнення від неіснуючої календарної дати; період роботи з 03.04.1999 по 17.08.1999, оскільки підстава про звільнення дописана іншими чорнилами; періоди роботи з 01.07.2000 по 31.10.2003 та з 09.11.2003 по 31.12.2003, оскільки відомості про роботу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відсутні.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон 1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 26 Закону 1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема:

- з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

- з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

За ст.1, п. 1 ст. 24 Закону 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У відповідності до ст.62 Закону 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 02.11.1981, вбачається, що позивач працював:

- з 10.09.1982 по 1983 рік навчався на денному відділенні Білгородського технологічного інституту (відрахований наказом №2/212 від 27.06.1983);

- з 29.07.1985 по 22.06.1988 працював слюсарем по ремонту обладнання;

- з 16.04.1990 по 30.06.1997 працював завідуючим відділом проектно-технічним (з 16.04.1990 по 27.09.1990), директором (з 28.09.1990 по 01.01.1995), переведений в приватну науково-технічну фірму (з 02.01.1995 по 30.06.1997);

- з 14.10.1997 по 30.06.1998 працював директором приватної науково-технічної фірми;

- з 03.04.1999 по 17.08.1999 працював заступником директора фірми з маркетингу;

- з 07.03.2000 по 25.11.2007 працював комерційним директором в ТОВ «Форос-Плюс».

В оскаржуваному рішенні від 30.01.2024 року № 55 зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховані період навчання та періоди роботи: з 01.09.1982 по 1983, оскільки період навчання перетинається з періодом роботи; з 29.07.1985 по 22.06.1988, оскільки номер наказу про прийом на роботу дописано іншими чорнилами; з 16.04.1990 по 30.06.1997, оскільки згідно записів трудової книжки прийнятий на роботу в «Артемовський міський центр НТТМ», а запис про звільнення засвідчений печаткою іншого підприємства; з 14.10.1997 по 31.06.1998, оскільки дата звільнення та наказ про звільнення від неіснуючої календарної дати; з 03.04.1999 по 17.08.1999, оскільки підстава про звільнення дописана іншими чорнилами; з 01.07.2000 по 31.10.2003, з 09.11.2003 по 31.12.2003, оскільки відомості про роботу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування форми ок 5 відсутні.

Також, у відзиві на позов представник відповідача-1 зазначив, що період навчання не зарахований до страхового стажу, оскільки невідома дата відрахування з інституту в зв`язку з вступом на військову службу, необхідно надати довідку про періоди навчання.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Згідно із Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110; далі - Інструкція), до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції).

Із змісту наведених норм випливає, що навчанням у навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування.

Відповідно до трудової книжки позивача, в період з 10.09.1982 по 1983 рік позивач навчався на денному відділенні Білгородського технологічного інституту, відрахований наказом №2/212 від 27.06.1983.

Таким чином, період навчання позивача в Білгородському технологічному інституті з 10.09.1982 року по 27.06.1983 року, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.11.1981, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Крім цього, щодо посилань відповідачів у спірному рішенні на те, що період навчання перетинається з періодом роботи, суд зазначає, що відповідачами не надано доказів того, що за періоди, коли позивач перебував на навчанні, він не здійснював трудову діяльність і не отримував заробітну плату.

Також, суд зазначає, що на момент внесення записів за вказаний вище період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252, зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412), пунктом 2.3 глави 2 якої передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню).

Зазначена Інструкція не застосовується з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію №58.

Пункт 2.4 глави 2 Інструкції №58 містить такі ж положення щодо внесення записів про трудову діяльність працівника, яким визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

А отже, доказом правильності оформлення трудової книжки та відповідність записів про роботу працівника фактично виконуваній останнім роботи, що у свою чергу є підтвердженням стажу роботи, є правильність оформлення трудової книжки, в частині підпису керівником та скріпленням печаткою.

Також, відповідачі зазначають, що періоди роботи позивача з 01.07.2000 по 31.10.2003, з 09.11.2003 по 31.12.2003 не зараховані до страхового стажу, оскільки відомості про роботу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування форми ок 5 відсутні.

Так, у відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 (далі також - Постанова № 637), у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Разом з тим, трудова книжка позивача містить записи про спірні періоди роботи на відповідних посадах і у наведений період часу, що є належним доказом роботи позивача, а відповідальність за належне і правильне оформлення документів щодо відомостей про періоди роботи та трудової книжки покладається на керівника підприємства, організації, а отже юридичний факт роботи позивача протягом спірних періодів часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.

Крім того суд звертає увагу, що дописи у трудовій книжці іншими чорнилами, засвідчення печатками інших підприємств, невірні дати наказів, не спростовують наявність у позивача стажу роботи.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне документальне оформлення щодо періодів роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо. Крім того, позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працює.

Таким чином, періоди роботи з 29.07.1985 по 22.06.1988, з 16.04.1990 по 30.06.1997, з 14.10.1997 по 30.06.1998, з 03.04.1999 по 17.08.1999, з 01.07.2000 по 31.10.2003, з 09.11.2003 по 25.11.2007, мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

Позивач просить суд зарахувати до страхового стажу зокрема період роботи з 07.03.2000 по 25.11.2007, однак з матеріалів справи судом встановлено, що до стажу позивача зараховані періоди з 07.03.2000 по 30.06.2000 та з 01.11.2003 по 08.11.2003, тому зарахуванню підлягають саме періоди з 01.07.2000 по 31.10.2003 та з 09.11.2003 по 25.11.2007.

Разом з цим суд виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

На підставі п..4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте, відповідач не скористався наданим йому правом.

Наведена бездіяльність відповідача-1 свідчить про недбале ставлення пенсійного органу про вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Згідно п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що рішення відповідача-1 про відмову позивачу в призначенні пенсії не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, є неправомірним, а тому є незаконним, необґрунтованим і підлягає скасуванню.

При цьому суд враховує, що у силу абзацу тринадцятого пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, то саме останній має завершити процедуру призначення позивачу пенсії.

Таким чином, у спірних правовідносинах, на думку суду, відповідач-1 діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач-1 суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., з відповідача-1 підлягає стягненню 968,96 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.01.2024 року №55 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.01.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періоду навчання з 10.09.1982 по 27.06.1983, та періодів роботи з 29.07.1985 по 22.06.1988, з 16.04.1990 по 30.06.1997, з 14.10.1997 по 30.06.1998, з 03.04.1999 по 17.08.1999, з 01.07.2000 по 31.10.2003, з 09.11.2003 по 25.11.2007, з урахуванням висновків суду.

4. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Судове рішення складено та підписано 07 червня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Чучко