Справа № 160/7915/24
Суддя: Ткаченко Н. В.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 160/7915/24
Провадження №2-а/201/46/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу № 3 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 20.03.2024р. про накладення адміністративного стягнення та визнання протиправним і скасування рішення від 20.03.2024р. про примусове повернення до країни походження або третьої країни,

ВСТАНОВИВ:

06.05.2024р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 20.03.2024р. про накладення адміністративного стягнення та визнання протиправним і скасування рішення від 20.03.2024р. про примусове повернення до країни походження або третьої країни (а.с.№1-4).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2024р. головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В. (а.с. № 22).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 08.05.2024р. адміністративна справа прийнята до розгляду та її розгляд призначено за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.№24).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що в 2018 році він прибув до України в метою навчання у Харківському національному університеті ім. В.Н. Каразіна на факультеті міжнародного права, який закінчив у 2022 році. Строк дії посвідки на тимчасове проживання позивача закінчився 01.09.2022р., але станом на серпень 2022р. міграційні служби м. Харкова не приймали документи для оформлення посвідки на тимчасове проживання. 05.01.2023р. позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , після чого, звернувся до ДМС України в Дніпропетровській області для оформлення посвідки на тимчасове проживання, проте документи прийняті не були, оскільки строк дії останньої посвідки на тимчасове проживання сплинув ще у вересні 2022р. Далі позивача 20.03.2024р. було затримано, складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП, винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та ухвалене рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Посилаючись на протиправність постанови від 20.03.2024р. про накладення адміністративного стягнення та рішення від 20.03.2024р. про примусове повернення до країни походження або третьої країни, позивач просив скасувати їх.

15.05.2024р. до суду надійшло клопотання представника відповідача Кабачек В.М. (діє на підставі довіреності від 19.01.2024р. - а.с.№37), про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням відповідача, оскільки відповідач бажає приймати участь в судовому засіданні, подавати свої докази та надати суду усні пояснення (а.с.№26-28).

Також, 15.05.2024р. до суду надійшов відзив, по тексту якого представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції, посилалася на те, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. Позивач прибув до України 18.10.2022р. та з цього часу не покидав територію країни. В ході проведення цільових профілактичних заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, уповноваженими особами Відділу № 3 у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області було виявлено порушення міграційного законодавства позивачем, оскільки втративши підстави для подальшого перебування на території України, позивач ухилився від виїзду з країни. За фактом порушення строку перебування в Україні відносно позивача складений протокол про адміністративне правопорушення від 20.03.2024р. та винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, згідно якої на позивача накладений штраф у розмірі 3 400грн. Також, 20.03.2024р. відносно позивача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або до третьої країни, яким останнього зобов`язано покинути територію України в строк до 18.04.2024р. Втім, це рішення позивач не виконав та до 18.04.2024р. територію України не покинув. Також представник відповідача зазначала, що факт одруження позивача не дає йому право порушувати міграційне законодавство, а отже наявність шлюбу не є правовою підставою для визнання протиправним та скасування рішення органу від 20.03.2024р. (а.с.№29-36).

Ознайомившись із клопотанням представника відповідача про розгляд справи за участі представника відділу, судом не знайдено підстав для його задоволення, оскільки не вбачається необхідності в цьому через те, що позиція сторін викладена в заявах по суті справи, а клопотань про виклик свідків, витребування доказів, для яких необхідно було б отримати особисті пояснення сторін, суду не надано.

Варто зазначити, зі змісту відзиву та постанови про накладення адміністративне стягнення вбачається, що вірним найменуванням суб`єкта владних повноважень є Відділ № 3 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

Разом з тим, в позовній заяві та у рішенні про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства суб`єктом владних повноважень зазначений Соборний відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, а тому, суд вважає необхідним змінити найменування відповідача з Соборного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області на Відділ № 3 у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.

При цьому, судом враховано, що це не є заміною належного відповідача по справі у розумінні ст. 48 КАС України, а є лише зміною найменування відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку змісту заперечень стосовно позову, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Положенням ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Узбекистану та має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту позивача та довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.№6-7).

21.11.2018р. позивач отримав посвідку на тимчасове проживання зі строком до 01.09.2022р. (а.с.№8). 05.01.2023р. ОСОБА_1 уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , шлюб зареєстрований Соборним відділом ДРАЦС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 11 від 05.01.2023р. (а.с.№9).

Постановою від 20.03.2024р. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1, 3 ст. 3, ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн.(а.с.№10).

Підставою для накладення адміністративного стягнення стало порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме : проживання на території України за недійсними документами, так як посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_1 визнана недійсною, у зв`язку із закінченням навчання. Позивач не виїхав за межі України у строки визначені законодавством, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 68 постанови КМУ № 322.

На момент прийняття постанови місцем проживання позивача зазначена адреса: АДРЕСА_2 .

Рішенням № 015241 від 20.03.2024р. встановлено, що громадянин Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 порушив законодавство про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме: проживав на території України за недійсними документами, так як посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_1 визнана недійсною, у зв`язку з закінченням навчання та не виїхав за межі України у строки визначені законодавством, чим порушим вимоги ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 68 постанови КМУ № 322 (а.с.№11-12). Вирішено примусово повернути до країни походження або до третьої країни громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 18.04.2024р.

Відповідно до положень п. 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018р. № 322 (Далі Порядок № 322) посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до положень п. 7 Порядку № 322 обмін посвідки здійснюється у разі закінчення строку її дії.

Відповідно до п. 16, 17 Порядку № 322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства. Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

У пункті 19 Порядку № 322 зазначено, що у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж протягом останнього дня строку її дії. Якщо до закінчення строку дії посвідки лишилося менш як 15 робочих днів, подання документів для її обміну здійснюється лише до територіального органу/територіального підрозділу ДМС. При цьому територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС здійснюється в установленому законодавством порядку продовження строку тимчасового проживання іноземця або особи без громадянства на період, необхідний для розгляду такої заяви. Посвідка, що підлягає обміну, після приймання документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки..

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 203 КУпАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування) - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 КУпАП дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері міграції, а об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, в тому числі перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.

Суб`єктом адміністративного правопорушення можуть бути лише іноземці та особи без громадянства, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

12.05.2015р. Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про правовий режим воєнного стану», який набрав чинності 11.06.2015р.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. в Україні з 24 лютого 2022р. введено воєнний стан строком на 30 діб. В подальшому, Указами Президента України воєнний стан на території України продовжувався.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 165 від 28.02.2022р. «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру» зупинені строки надання, крім строків надання адміністративних послуг у сферах державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації актів цивільного стану, суб`єктами (особами), що провадять діяльність під час воєнного стану, адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні (крім надання адміністративних послуг у сфері будівництва, визначених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2023р. № 828 «Про поновлення строків надання адміністративних послуг і видачі документів дозвільного характеру та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» поновлені строки надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру, які були зупинені відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. № 165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру» (постанова опублікована 15.08.2023р. та набрала чинності 25.08.2023р.).

Отже, на момент закінчення строку дії посвідки позивача на тимчасове проживання на території України (01.09.2022р.) були зупинені строки надання адміністративних послуг (поновлені лише з 25.08.2023р.) та позивач не мав змогу з об`єктивних причин вчинити дії щодо обміну посвідки.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1202 від 21.10.2022р. (Далі- Постанова № 1202) «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану» визначений, в тому числі порядок дії посвідки на тимчасове чи постійне проживання для іноземців або осіб без громадянства, крім громадян Російської Федерації.

Так, Постановою № 1202 встановлено, що посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам Російської Федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24.02.2022р., підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування.

Іноземці або особи без громадянства, крім громадян Російської Федерації, зобов`язані в установленому законодавством порядку подати документи для обміну таких посвідок на тимчасове чи постійне проживання протягом 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану.

Таким чином, правомірність перебування позивача, який є громадянином Узбекистану, на території України та продовження строку дії його посвідки на тимчасове проживання на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування, прямо передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2022р. № 1202.

Станом на дату притягнення позивача до адміністративної відповідальності (20.03.2024р.) воєнний стан в Україні не припинений та не скасований, а тому, строк дії його посвідки на тимчасове проживання на території України є продовженим та позивач на законних підставах перебуває на території України.

Застосовуючи до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400грн., відповідачем не було враховано вищевказане та помилково винесена постанова про накладення адміністративного стягнення від 20.03.2024р. та рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 20.03.2024р.

Отже, в діях позивача відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 203 КУпАП, а тому й відсутній склад адміністративного правопорушення, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачало закриття справи про адміністративне правопорушення.

Окрім того, в постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено, що відповідальність, за якою позивача притягнуто, передбачена ч. 3 ст. 203 КУпАП, яка в свою чергу передбачає вчинення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, дій передбачених ч. 1, 2 ст. 203 КУпАП.

Разом з тим, доказів того, що позивача вже було піддано адміністративному стягненню за ч. 1, 2 ст.203 КУпАП відповідачем не надано.

Посилання позивача на наявність зареєстрованого шлюбу та відсутність коштів для існування та джерел доходу в Узбекистані, суд оцінює критично, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» квота імміграції може бути встановлена для чоловіка (дружини) іммігранта, якщо вони перебувають у шлюбі понад два роки, його діти, які не досягли 18 років, та його непрацездатні батьки, які вважаються членами сім`ї іммігранта відповідно до права іноземної держави - країни походження.

Як вбачається з доданих до позовної заяви документів, позивач перебуває в шлюбі близько півтора роки (шлюб зареєстрований 05.01.2023р.), а з постанови про накладення адміністративного стягнення від 20.03.2024р. вбачається, що позивач не працює, а тому наявність шлюбу та відсутність джерел доходу (за умови відсутності в Україні воєнного стану) не давали б позивачу право перебувати на території України з посвідкою на тимчасове проживання, строк дії якої закінчився.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу № 3 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 20.03.2024р. про накладення адміністративного стягнення та визнання протиправним і скасування рішення від 20.03.2024р. про примусове повернення до країни походження або третьої країни підлягають задоволенню. Рішення суду слід визнати протиправною та скасувати постанову від 20.03.2024р. серія ПН МДН № 006069 Відділу № 3 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн. та визнати протиправним та скасувати рішення від 20.03.2024р. № 015241 Соборного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає необхідним на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідальність за яке передбачена за ч. 3 ст. 203 КУпАП.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат у відповідності до положень ст. 139 КАС України, та приймаючи до уваги ті обставини, що позов задоволено, суд вважає необхідним за рахунок бюджетних асигнувань Відділу № 3 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. (а.с.№5, 21).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 280, ч. 3 ст. 203, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про імміграцію», Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018р. № 322, постановою КМУ від № 1202 від 21.10.2022р. «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану», ст.ст. 4, 5, 9, 12, 46, 72-77, 139, 241-246, 286, 288 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу № 3 у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 20.03.2024р. про накладення адміністративного стягнення та визнання протиправним і скасування рішення від 20.03.2024р. про примусове повернення до країни походження або третьої країни задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 20.03.2024р. серія ПН МДН № 006069 Відділу № 3 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 20.03.2024р. № 015241 Соборного відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Справу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідальність за яке передбачена за ч. 3 ст. 203 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу № 3 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ - 37806243) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.