Справа № 593/408/24
Суддя: Данилів О. М.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 593/408/24
Провадження №2-а/593/14/2024
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2024 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

за участі в режимі відеоконференції представника позивача Нюні О.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Бережани адміністративну справу за позовом, поданим представником позивача адвокатом Нюня Олександром Ігоровичем в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2024 року представник позивача адвокат Нюня Олександр Ігорович в інтересах ОСОБА_1 звернувся в Бережанський районний суд з позовною заявою в порядку адміністративного судочинства до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

У поданому позові захисник зазначив, що постановою серії ЕНА № 1618046 від 8 березня 2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмір 340 грн. за ч.1 ст.121 КУпАП за порушення п.31.6.б Правил дорожнього руху України через те, що він 8 березня 2024 року, о 20год. 29 хв., в селі Теофіпілка Тернопільського району Тернопільської області, керував транспортним засобом Мерседес із д.н.з НОМЕР_1 , на якому в темну пору доби не горів лівий габаритний ліхтар. Посилаючись на практику Верховного Суду, зокрема постанову, винесену Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 177/213/17 (2а/177/16/17), адміністративне провадження №К/9901/24280/18 (ЄДРСРУ № 85032547), у якій висвітлено питання накладення адміністративного стягнення на водія за не працюючу лампочку у фарі автомобіля, просив суд постановити рішення, яким визнати, винесену 8 березня 2024 року поліцейським СПД (смт.Козова) Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Макаром Андрієм Дмитровичем постанову ЕНА № 1618046 протиправною та скасувати її.

25 березня 2024 року ухвалою Бережанського районного суду за вказаними позовними вимогами було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати їх в порядку спрощеного позовного провадження, із викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Нюня Олександр Ігорович, беручи участь в судовому засіданні дистанційно, в режимі відеоконференції, позовні вимоги, подані ним в інтересах ОСОБА_1 , підтримав, просив їх задоволити, дав суду пояснення аналогічні поданому позову.

Представник відповідача Головного управління національної поліції в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, подав суду відзив на позов, в якому вказав, що ГУНП в Тернопільській області з даним позовом не погоджується, оскільки 8 березня 2024 року інспектором СПД (м. Козова) ВП № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Макар А.М. підставно було винесено постанову серії ЕНА № 1618046 від 08.03.2024 року, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до амінвідповідальності за ч.І ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн. за те, що останній в с. Теофіпілка керував транспортним засобом, в якому в темну пору доби не горіла задня ліва лампа габаритного ліхтаря.

Відповідач вважає, що відповідно до п.2.3 ''а'' ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Крім цього, відповідно до п. 31.1. ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Також у поданому відзиві сторона відповідача просила врахувати, що відповідно до п. 31.6. ''б'' ПДР забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Нормами ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово- зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Сторона відповідача категорично не погоджується з думкою позивача про те, що законодавцем чітко вказується на множинність трактування поняття фар та виходячи з його точки зору несправність підсвітки лівого габаритного ліхтаря відповідно до п. 31.6 б) ПДР не являється інкримінованим йому правопорушенням. Стверджує, що вказане позивачем поняття множинності стосується комплексного функціонування фар, як двох так і зокрема кожної. З даного приводу звертає увагу на норми ст. 41 Закону України «Про дорожній рух», яким в Україні встановлено правосторонній рух транспортних засобів. При правосторонньому русі ліва частина транспортного засобу відіграє роль орієнтира для проведення між транспортними засобами роз`їзду та обгону. Саме лівий ліхтар служить орієнтиром габаритів транспортного засобу. Тому за відсутності підсвітки з лівого боку ймовірним є неправильне визначення габаритів автомобіля іншими учасниками дорожнього руху та скоєння внаслідок цього ДТП.

У поданому суду відзиві сторона відповідача також не погоджується із твердженням сторони позивача, викладеному у позові, що постанова про адміністративне правопорушення винесена безпідставно, оскільки ним не здійснено жодного порушення вимог ПДР та КУпАП.

Сторона відповідача вважає, що посилання позивача спростовуються наданими поліцейськими відеозаписами «Реєстратор 1» та «Реєстратор 2», які долучаються до відзиву, з яких чітко прослідковується рух автомобіля позивача із наявною технічною несправністю. Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.10.2019 року (справа №177/213/17), закінчений склад правопорушення настає з того моменту, коли особа рухалась з технічною несправністю, передбаченою п. 31.4 ПДР України, не застосовуючи аварійну світлову сигналізацію.

Із відеозапису із нагрудної камери поліцейського «Нагрудна камера» (запис з 20 сек. по 2 хв. 30 сек.) чітко прослідковується факт наявності технічної несправності, визнання позивачем цього та його намагання усунути наявну несправність.

У поданому відзиві сторона відповідача просить суд звернути увагу на те, що відповідно до чинного законодавства автомобіль, транспортний засіб, є джерелом підвищеної небезпеки. Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що покладає на водіїв та власників транспортних засобів посилену відповідальність за їх справний стан перед виїздом на автошляхи. Тому вся відповідальність за експлуатацію транспортного засобу та її наслідки лежить на водію автомобіля.

Крім вказаного, сторона відповідача у поданому відзиві звертає увагу суду на поведінку позивача в ході складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. З оглянутих відеозаписів, які долучені ними до матеріалів справи, прослідковується факт вживання позивачем ненормативної лексики та перешкоджання поліцейським в оформленні адміністративних матеріалів, а тому наголошує про неприпустимість нехтування поваги до представників органів державної влади, норм етичного, культурного спілкування, надмірній експресивності та агресивності. При цьому, в умовах розбудови демократичної та правової держави норми взаємоввічливого спілкування, пошани один до одного, етичність та культура поведінки повинні дотримуватись як представниками влади, так і громадянами обопільно, що є запорукою побудови сучасного громадянського суспільства (аналогічна точка зору викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 справа № 595/2031/23).

Стосовно долучених до відзиву матеріалів відеофіксації сторона відповідача зазначає, що матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений до матеріалів справи в якості доказу DVD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у адміністративній справі та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді, у вигляді файлів.

Слід звернути увагу на те, що хоч КАС України і покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на Відповідача, однак це не може трактуватися таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог.

Також, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений ст. 77 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову ( постанова Верховного Суду від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі №536/583/17). Позивачем на обґрунтування своєї позиції не надано жодних належних та допустимих доказів.

У поданому відзиві сторона відповідача вважає, що оскільки із матеріалів справи вбачається, що позивач допустив порушення п. 2.3 а, б, п.31.1., п.31.6.б ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, а інспектор поліції діяв в межах своїх повноважень, тому вважає, що оскаржувана постанова була винесена на законних підставах у межах наданих інспектору поліції повноважень, а тому просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову через його безпідставність. Окрім вказаного, сторона відповідача у поданому відзиві на позов просила справу розглянути без участі представника ГУНП в Тернопільській області та допитати у якості свідка інспектора СПД (м. Козова) ВП № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області сержанта поліції Макара А.М.

Суд, вивчивши матеріали справи та взявши до уваги наданий стороною відповідача відзив на позов із посиланням на докази, які були використані інспектором поліції при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення, заслухавши пояснення представника позивача, прийшов до висновку, що позовні вимоги, подані адвокатом Нюня Олександром Ігоровичем в інтересах ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч.1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою ст. 286 КАСУ передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень ( постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Судом встановлено, що 8 березня 2024 року поліцейським СПД (смт.Козова) Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Макаром Андрієм Дмитровичем була винесена постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1618046, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн..

Із оглянутої в судовому засіданні оскаржуваної постанови видно, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало порушення ним п.31.6.б Правил дорожнього руху, а саме, що він 8 березня 2024 року, о 20год. 29хв., в селі Теофіпілка Тернопільського району Тернопільської області, керував транспортним засобом марки ''Мерседес'' із д.н.з НОМЕР_1 , у якого в темну пору доби не горіла ліва лампа габаритного ліхтаря, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Позивач не згідний із вказаною постановою, вважає її такою, що підлягає скасуванню. Крім вказаного, як видно із долученого до позову конверта, який містить штамп 18 березня 2024 року видно, що позивач у визначений законодавцем десятиденний строк звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною зазначену постанову та скасувати її.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за наявності доказів вини цієї особи у вчиненні адміністративного правопорушення (проступку).

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в діях відповідної особи.

Крім цього, при прийнятті рішення суд враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до ЗУ ''Про дорожній рух'' від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.п. а та б п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п. 31.6.б ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

В судовому засіданні представник позивача визнав, що дійсно 8 березня 2024 року, о 20 год. 30 хв., в с. Теофіпілка ОСОБА_1 керував транспортним засобом ''Мерседес'' із д.н.з НОМЕР_1 , на якому не горів лівий задній габаритний ліхтар, тому ця обставина не підлягає доказування згідно ч.1 ст.78 КАС України.

Крім цього у долученому до відзиву відповідачем компакт диску міститься три відеозаписи, які здійснені за допомогою відеореєстратора, встановленого на службовому автомобілі поліцейських та нагрудної камери, які підтверджуть факт вчинення ОСОБА_1 вказаного у постанові правопорушення. А саме, що він 8 березня 2024 року у вказаний у постанові час - о 20 год. 29 хв., тобто у темну пору доби, керував транспортним засобом марки ''Мерседес'' д.н.з НОМЕР_1 , на якому не горів лівий задній габаритний ліхтар. Інспектор поліції, виявивши несправність, зупинив транспортний засіб позивача та, представившись, повідомив, що відповідно до ст. 40 ведеться відеозапис та вказав на виявлену несправність, а саме, що у керованому позивачем автомобілі не працює лівий габарит. Водій вийшов із автомобіля, подивився на автомобіль та намагався усунути несправність і визнав той факт, що згоріла лампочка, однак він не повідомив поліцейських про те, що перед виїздом перевіряв справність світлових приладів автомобіля і все працювало, а почав себе поводити зухвало та до інспектора поліції відносився зневажливо, виражаючись нецензурними словами.

У ч.6 ст.13 ЗУ ''Про судоустрій і статус суддів'' передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, ч.5 ст.242 КАС України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Про закінченість складу адміністративного правопорушення, у разі встановлення факту порушення, передбаченого п. 31.6.б Правил дорожнього руху, зазначено у висновках ВС КАС, викладених у постанові від 18 квітня 2018 року по справі №718/891/16-а (провадження №К/9901/11067/18).

Враховуючи вищезазначене суд вважає, що інспектор поліції при постановленні оскаржуваної позивачем постанови діяв в межах своїх повноважень та маючи належні докази допущення позивачем Правил дорожнього руху та враховуючи поведінку позивача, підставно притягнув останнього до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.121 КУпАП, а тому суд вважає, що за таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП України.

Вирішуючи заявлені позивачем вимоги суд також вважає, що клопотання відповідача про залучення для допиту у якості інспектора СПД (м. Козова) ВП № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області сержанта поліції Макара А.М. є таким, що не підлягає до задоволення і вказане суд обгрунтовує наступним.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 15 квітня 2020 року по справі № 489/4827/16-а в адміністративному провадженні № К/9901/33507/18 висловив свою правову позицію, що свідчення інспектора патрульної поліції як особи, яка під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення діяла як службова особа, не може вважатися об`єктивним доказом у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

У Постанові Верховного Суду 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 в адміністративному провадженні № К/9901/34016/18 складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказано, що відповідно до ч. 1 ст.65 КАС України як свідок в адміністративній справі може бути викликана судом кожна особа, якій можуть бути відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.

При цьому колегія суддів вказує, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Натомість на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів".

З огляду на вищенаведені роз`яснення Верховного Суду суд вважає, що показання інспектора поліції, що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі, не є достовірним та достатнім доказом підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки такий свідок не є безстороннім та юридично зацікавлений у вирішенні справи на користь Відповідача.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

А так як судом встановлено, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, винесена на підставі та в межах повноважень, наданих інспектору поліції, у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, за наявністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, а тому підстави для її скасування та закриття провадження у справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 72, 77, 241-246, 255, 286, 297 КАС України, ст. ст. 1, 7, 9, 121, 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП України, ст. 19 Конституції України, ч.6 ст.13 ЗУ ''Про судоустрій і статус суддів'', суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги, подані представником позивача адвокатом Нюня Олександром Ігоровичем в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА № 1618046, винесеної 8 березня 2024 року поліцейським СПД (смт.Козова) Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Макаром Андрієм Дмитровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.