Справа № 300/2155/24
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" червня 2024 р. справа № 300/2155/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про скасування наказу №В-БВПД/017/04.3-5/1 від 19.03.2024, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд із позовною заявою до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (далі - відповідач) в якій просить:
- скасувати наказ відповідача №В-БВПД/017/04.3-5/1 від 19.03.2024;
- зобов`язати відповідача задовольнити заяву позивача від 12.03.2024 у формі наказу;
Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами розгляду його заяви від 12.03.2024 про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, Західним регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, наказом №В-БВПД/017/04.3-5/1 від 19.03.2024 відмовлено йому у наданні такої допомоги, у зв`язку з тим, що він використав право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги відповідно до частини четвертої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». Оскаржуваний наказ уважає протиправним, оскільки у ньому відсутній розділ щодо порядку його оскарження та стверджує про те, що за безоплатною правничою допомогою по заяві від 12.03.2024 звернувся до відповідача вперше. Разом з тим, вказав на те, що в оскаржуваному наказі відповідач не зазначив інформацію щодо заяв, наказів та періодів отримання безоплатної правничої допомогиі які накази про надання йому правничої допомоги діючі та не виконанні, на день його звернення із заявою від 12.03.2024. Тому на думку позивача, наказ відповідача №В-БВПД/017/04.3-5/1 від 19.03.2024 не розкриває суті конкретної справи, не містить аргументованих доказів, висновків, пропозицій та відсутнє у ньому обґрунтування позиції відповідача. Крім того, зазначений наказ виданий з порушення наказу №1000/5 від 18.06.2015«Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях».
Оскільки Західним регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги згідно з вказаною заявою не надано безоплатну правничу допомогу, то позивач просив суд зобов`язати відповідача наказом надати безоплатну правову допомогу на заяву від 12.03.2024. Водночас, позивач зазначив, що оскільки Західним регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги позбавленого його конституційного права на безоплатну правничу допомогу, то просив суд стягнути з відповідача 1400000 грн моральної шкоди.
Копію вищевказаної ухвали суду позивач отримав 02.04.2024, що підтверджується розпискою про отримання судового рішення від 02.04.2024.
Після отримання ухвали суду від 01.04.2024 про залишення позовної заяви без руху, позивачем 02.04.2024 подано заяву про відвід судді ОСОБА_2 з мотивів, які свідчать про незгоду заявника із постановленою суддею ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 01.04.2024р.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 передано адміністративну справу №300/2155/24 для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою суду від 04.04.2024 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Скільського І.І. у справі №300/2155/24, справу передано раніше визначеному складу суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 02.04.2024 про роз`яснення ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 у справі №300/2155/24.
На виконання ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 про залишення позовної заяви без руху, позивачем 02.04.2024, зокрема надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з січня 2022 року по вересень 2023 року, з яких вбачається, що джерелом доходу позивача протягом 2022- 2023 року були заробітна плата у ФГ «Діана», благодійні виплати, в тому числі гуманітарна допомога та соціальні виплати з відповідних бюджетів.
Відповідно до ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 ОСОБА_1 , з врахуванням поданих ним підтверджуючих доходи документів, звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви до Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди та відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що відповідно до частини четвертої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» передбачено, що суб`єкти права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначені пунктами 1, 14, 17, 19, 20, 26-29 частини першої цієї статті, мають право на отримання такої допомоги не більше шести разів протягом бюджетного періоду та одночасно не більше ніж за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центрами з надання безоплатної правничої допомоги. На момент розгляду справи в суді позивач отримує безоплатну вторинну правничу допомогу за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги: - за зверненням від 16.11.2023, доручення №017/04.3/1782 від 27.11.2023 (адвокат ОСОБА_3 ); - за зверненням від 16.11.2023, доручення №017/04.3/1783 від 27.11.2023 (адвокат Лотоцький М.В.); - за зверненням від 20.11.2023, доручення №017/06.1/2832 від 28.03.2024 (адвокат Лотоцький М.В.); - за зверненням від 10.01.2024, доручення №017/06.1/2717 від 26.03.2024 (адвокат Гринчишин І.Я.); - за зверненням від 10.01.2024, доручення №017/06.1/1777 від 27.02.2024 (адвокат Белей О. Б.); - за зверненням від 26.02.2024, доручення №017/06.1/3582 від 18.04.2024 (адвокат Гринчишин І.Я.). Під час надання безоплатної вторинної правничої допомоги у чотирьох вищезазначених справах відповідачем зроблено ряд замін адвокатів, через неможливість чи небажання позивача узгодити правові позиції по справах із адвокатами, яким видавалися доручення для представництва його інтересів. Крім того, відповідач звертає увагу на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11 серпня 2020 року (справа №320/5970/17), відповідно до якого протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце в тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний. Враховуючи наведене відповідач уважає що, позивач використав своє право на отримання безоплатної правової допомоги, що визначене ст. 14 Закону, оскільки отримав таку допомогу шість раз протягом бюджетного періоду. Щодо позовних вимог зобов`язального характеру вказав на те, що суд не наділений повноваженнями підміняти повноваження відповідача, оскільки саме до його дискреційних повноважень належить право прийняти такі рішенням. Також, щодо стягнення моральної шкоди, звернув увагу на те, що позивачем не підтверджено жодними доказами суму в 1400000 грн, моральної шкоди, та не доведено, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою, тому відповідач уважає що дана вимога не підлягає задоволенню. Просив суд відмовити в задоволенні позову.
У відповіді на відзив позивач заперечив проти тверджень відповідача викладених у відзиві на позов та вказав, що твердження відповідача про те, що позивач отримує безоплатну вторинну правничу допомогу за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги є безпідставними, оскільки за двома рішеннями справи закриті по яких допомоги від центру не надано; по трьох справах доручення виданні після 19.03.2024 і правнича допомога на час ухвалення оскаржуваного наказу не могла бути надано. Також вказав, що по одній справі на час прийняття рішення надається правова допомога.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
Відповідачем прийнято рішення про ОСОБА_4 безоплатної вторинної правничої допомоги за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги:
- за зверненням від 16.11.2023, на підставі наказу від 24.11.2023 №017/04.3-04/194 видано доручення № 017/04.3/1782 від 27.11.2023 (адвокат Лотоцький М.В.);
- за зверненням від 16.11.2023,на підставі наказу від 24.11.2023 №017/04.3-04/195 видано доручення № 017/04.3/1783 від 27.11.2023 (адвокат Лотоцький М.В.);
- за зверненням від 20.11.2023, на підставі наказу від 28.03.2024 №З-БВПД/017/06.1-2/90 виданодоручення № 017/06.1/2832 від 28.03.2024 (адвокат Лотоцький М.В.);
- за зверненням від 10.01.2024, на підставі наказу від 22.03.2024 №З-БВПД/017/06.1-2/82 видано доручення № 017/06.1/2717 від 26.03.2024 (адвокат ОСОБА_5 );
- за зверненням від 10.01.2024, від 23.02.2024 №З-БВПД/017/06.1-2/61 видано доручення № 017/06.1/1777 від 27.02.2024 (адвокат ОСОБА_6 );
- за зверненням від 26.02.2024, на підставі наказу від 23.02.2024 №З-БВПД/017/06.1-2/61 видано доручення № 017/06.1/3582 від 18.04.2024 (адвокат Гринчишин І.Я.).
Водночас, 12 березня 2024 року до сектору «Івано-Франківське бюро правничої допомоги» Івано-Франківського відділу надання безоплатної правничої допомоги Південно Західного управління надання безоплатної правничої допомоги Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги звернувся позивач щодо надання йому безоплатної вторинної правничої допомоги, що передбачає представництво інтересів у справі про стягнення моральної шкоди за невиконання доручень центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги адвокатами Ігорем Камінським, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
За результатами розгляду звернення Західним міжрегіональним центром прийнято наказ № В-БВПД/017/04.3-5/1 від 24.11.2023 «Про відмову у наданні безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 », у зв`язку із тим що позивачем використано право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги відповідно до частини четвертої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Позивач, вважаючи вищезазначений наказ Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №В-БВПД/017/04.3-5/1 від 24.11.2023 «Про відмову у наданні безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 »протиправним звернувся до суду з цим позовом для захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Закон України «Про безоплатну правничу допомогу» від 02.06.2011 №3460-VI (надалі Закон №3460-VI) відповідно до Конституції України визначає зміст права на безоплатну правничу допомогу, порядок реалізації цього права, суб`єктів, підстави та порядок надання безоплатної правничої допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правничої допомоги.
Частиною 1 статті 2 Закону №3460-VI встановлено, що цей Закон регулює правовідносини у сфері надання безоплатної правничої допомоги суб`єктам права на безоплатну первинну правничу допомогу та суб`єктам права на безоплатну вторинну правничу допомогу, що встановлені цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.13 Закону №3460-VI безоплатна вторинна правнича допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.
Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру (ч.2 ст.13 Закону №3460-VI).
За приписами пункту 14 частини 1 статті 14 Закону №3460-VI право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з цим Законом та іншими законами мають внутрішньо переміщені особи - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону №3460-VI суб`єктами надання безоплатної вторинної правничої допомоги в Україні є центри з надання безоплатної правничої допомоги та адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу.
Центри з надання безоплатної правничої допомоги забезпечують надання всіх видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 7 і частиною другою статті 13 цього Закону (частина 4 статті 16 Закону №3460-VI).
Частиною 1 статті 17 Закону №3460-VI встановлено, що центр з надання безоплатної вторинної правничої допомоги, серед іншого, приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги; забезпечує складення процесуальних документів за зверненням суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу; забезпечує здійснення представництва інтересів суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.
Стаття 18 Закону №3460-VI визначає порядок подання звернень про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, згідно з частиною 1 якої звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, або їх представниками до центру з надання безоплатної правничої допомоги в письмовій формі за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи або за місцезнаходженням органу, що здійснює дізнання, досудове розслідування, суду, слідчого судді, що розглядають справу.
У зверненні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання особи, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, поштова адреса, номери засобів зв`язку, викладається суть питання, для вирішення якого особа звертається за безоплатною вторинною правничою допомогою, та зазначається її належність до категорії осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу.
Письмове звернення підписується такою особою або її представником та подається до центру з надання безоплатної правничої допомоги особисто або надсилається поштою.
Разом із зверненням про надання безоплатної вторинної правничої допомоги подаються документи (копії документів, завірені в установленому порядку), що ідентифікують особу, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, та підтверджують її належність до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.
Центр з надання безоплатної правничої допомоги має право отримувати інформацію про підтвердження належності особи до суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу з відповідних державних реєстрів.
За приписами частини 2 статті 18 Закону №3460-VI звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене без дотримання вимог, визначених цією статтею, повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями протягом трьох робочих днів з дня його надходження для усунення недоліків. Після усунення недоліків звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги може бути подано повторно. У такому разі забороняється відмовляти у прийнятті звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з підстав, про які не було зазначено раніше.
Згідно з частиною 1 статті 19 даного Закону у разі звернення особи про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, яка належить до однієї з категорій фізичних осіб, визначених пунктами 1, 2, 9-29 частини першої статті 14 цього Закону, або її законного представника, патронатного вихователя/представника центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення та документів, що підтверджують належність такої особи до відповідної категорії, приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає такій особі або її законному представнику, патронатному вихователю/представнику копію зазначеного рішення.
Якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правничої допомоги, центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення приймає рішення про відмову в наданні такій особі безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає їй або її законному представнику, патронатному вихователю/представнику копію зазначеного рішення з одночасним роз`ясненням порядку оскарження такого рішення (частина 2 статті 19 Закону №3460-VI).
Відповідно до пункту 4-1 частини 1 статті 20 Закону №3460-VI особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги, якщо особа використала право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги відповідно до частини четвертої статті 14 цього Закону.
Частиною 4 статті 20 Закону №3460-VI визначено, щосуб`єкти права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначені пунктами 1, 14, 17, 19, 20, 26-29 частини першої цієї статті, мають право на отримання такої допомоги не більше шести разів протягом бюджетного періоду та одночасно не більше ніж за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центрами з надання безоплатної правничої допомоги.
З аналізу наведених норм слідує, що особа не може отримувати безоплатну вторинну правничу допомогубільше шести разів протягом бюджетного періоду та одночасно більше ніж за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центрами з надання безоплатної правничої допомоги.
При цьому, суд уважає безпідставними посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 вичерпав своє право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги, так як, на час розгляду справи отримує таку допомогу за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центром з надання безоплатної правничої допомоги, оскільки на день звернення позивача із заявою від 12.03.2024 безоплатної вторинної правничої допомоги, що передбачає представництво інтересів у справі про стягнення моральної шкоди за невиконання доручень центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги адвокатами ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та на день прийняття відповідачем оскаржуваного наказу, ОСОБА_1 не отримував безоплатну вторинну правничу допомогу за своїми зверненнями: від 23.11.2023 (1 звернення), від 10.01.2024 (2 звернення) та від 26.02.2024 (1 звернення), оскільки рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги та відповідні доручення видані адвокатом уже після його звернення із заявою від 12.03.2024 та після прийняття оскаржуваного наказу №В-БВПД/017/04.3-5/1 від 19.03.2024.
Відтак, враховуючи наведене, відповідачем протиправно видано оскаржуваний наказ №В-БВПД/017/04.3-5/1 від 19.03.2024, так як, на день звернення позивача 12.03.2024 із заявою про надання безоплатної вторинної правничої допомоги про представництво його інтересів у справі про стягнення моральної шкоди за невиконання доручень центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги адвокатами Ігорем Камінським, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , він отримував безоплатну вторинну правничу допомогу за двома рішеннями відповідача, а саме на підставі наказів від 23.02.2024 №З-БВПД/017/06.1-2/61 та від 24.11.2023 №017/04.3-04/195.
Таким чином, на переконання суду, дії Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо видачі оскаржуваного наказу №В-БВПД/017/04.3-5/1 від 24.11.2023 «Про відмову у наданні безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 »на підставі частини 4 статті 14 Закону №3460-VI (у зв`язку із тим що позивачем використано право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги) є протиправним, а зазначений наказ підлягає скасуванню.
При цьому суд не применшує значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вчинення дій.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказав, що слід уникати правового пуризму, що у загальноприйнятому розумінні - це надмірне прагнення до чистоти, перевага форми над змістом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе лише зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачавід 12.03.2024 про надання йому безоплатної вторинної правничої допомоги відповідно до Закону України "Про безоплатну вторинну правничу допомогу" з урахування висновків суду.
Такий спосіб захисту прав позивача матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження органу, оскільки судом під час розгляду справи та відповідачем під час розгляду заяви позивача про надання безоплатної вторинної правничої допомоги не встановлено інших підстав для відмови внаданні безоплатної вторинної правничої допомоги, аніж досліджені та спростовані судом у ході розгляду цієї справи.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Щодо стягнення моральної шкоди внаслідок протиправності дій відповідача за результатами розгляду заяви про надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 12.03.2024, яку позивач оцінив в сумі 1400000 грн, відповідно, суд зазначає наступне.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.
Отже, чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.
У постанові від 27 листопада 2019 року в справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (пункт 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (пункт 53). З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень - відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (пункт 54).
Застосовуючи ці правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, суд звертає увагу на те, що позивачем не підтверджено жодними доказами суму, та не доведено, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою.
Зважаючи на те, що позивачем не доведено наявності усіх складових елементів для застосування правового механізму відшкодування моральної шкоди, а саме - відсутнє матеріальне підтвердження, не розкрито її суть в цілому та не доведено її фактичне існування, та те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між розрахованою позивачем матеріальною шкодою, перебування позивача на лікуванні та протиправністю дій Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо прийняття оскаржуваного наказу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1400000 грн моральної шкоди.
Підсумовуючи наведене вище суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про скасування наказу №В-БВПД/017/04.3-5/1 від 19.03.2024, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, від 28.11.2002 у справі Лавентс проти Латвії заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, їх розмір є розумним та обґрунтованим.
При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №280/1765/19 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат.
Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, доказів понесення сторонами будь-яких витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ВИРІШИВ:
позов задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати наказ Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №В-БВПД/017/04.3-5/1 від 19.03.2024 «Про відмову у наданні безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 ».
У задоволенні решти позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги (ідентифікаційний код юридичної особи 38357766), адреса: вул. За Рудкою,33, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46003.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.