Справа № 400/3663/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2024 р. № 400/3663/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачавійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
простягнення 308717,99 грн,

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 відсотків річних у сумі 308717,99 гривні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.03.2023 № 80 його виключено зі списків особового складу військової частини, однак всі належні йому суми грошового забезпечення виплачувались поступового. Внаслідок цього відповідач від декількох років до декількох місяців продовжував користуватися його коштами. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) з відповідача підлягають стягненню три проценти річних та інфляційне збільшення за період до 23.03.2024 у загальному розмірі 308717,99 гривні.

У відзиві на позовну заяву від 10.05.2024 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових відносин (заборгованість із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, а також щодо правовідносин з приводу виконання судових рішень. Тому норми статті 625 ЦК України не поширюються на правовідносини щодо виплачених позивачу на підставі судових рішень сум грошового забезпечення.

Позивач правом на подання до суду відповідні на відзиві не скористався.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.05.2024 відповідач подав до суду клопотання про залишення заяви без розгляду. Оскільки воно не відповідає вимогам частини першої статті 167 КАС України (не зазначено підстави клопотання), тому відповідно до частини другої статті 167 КАС України вона підлягає поверненню відповідачу без розгляду.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

У позовній заяві позивач зазначив, а відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечив, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.03.2023 № 80 позивача виключено зі списків особового складу військової частини.

В подальшому позивач неодноразово звертався до адміністративних судів з позовами до відповідача щодо виплати йому грошового забезпечення за період служби, які були задоволенні. На підставі відповідних судових рішень адміністративними окружними судами було видано виконавчі листи про стягнення або про здійснення перерахунку і виплати грошового забезпечення, а саме:

1) 17.07.2023 Миколаївським окружним адміністративним судом по адміністративній справі № 400/3193/23;

2) 09.11.2023 Миколаївським окружним адміністративним судом по адміністративній справі № 400/10314/23;

3) 22.11.2023 Одеським окружним адміністративним судом по адміністративній справі № 420/7362/23;

4) 27.12.2023 Одеським окружним адміністративним судом по адміністративній справі № 420/7226/23.

На виконання вищезазначених виконавчих листів відповідач виплатив позивачу грошове забезпечення, що підтверджується платіжними інструкціями відповідно:

1) від 30.01.2024 № 105 на суму 220571,71 грн;

2) від 21.12.2023 № 1 на суму 50691,55 грн;

3) від 10.01.2024 № 109 на суму 543724,81 грн;

4) від 22.03.2024 № 490 на суму 851332,20 гривні.

Всього за судовими рішеннями відповідач виплатив позивачу після його звільнення грошове забезпечення в розмірі 1666320 (Один мільйон шістсот шістдесят шість тисяч триста двадцять) гривень 27 копійок.

Вважаючи, що відповідно до статті 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню три проценти річних та інфляційне збільшення за період до 23.03.2024 за несвоєчасну виплату йому грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 7.55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18 зазначено, що спори про відшкодування передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Суд встановив, що відповідно до платіжних інструкцій від 30.01.2024 № 105, від 21.12.2023 № 1, від 10.01.2024 № 109 та 22.03.2024 № 490 на суму 851332,20 виплата грошового забезпечення позивачу здійснено на виконання рішень в адміністративних справах, а саме: відповідно Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі № 400/3193/23 та від 09.11.2023 у справі № 400/10314/23, Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 у справі № 420/7362/23 та від 27.12.2023 у № 420/7226/23.

Позивач, вважаючи, що внаслідок прострочення виплати грошового забезпечення на його користь, відповідно до норм чинного законодавства України підлягають стягненню інфляційні нарахування та 3 % річних, які нараховані на суму заборгованості.

З огляду на те, що вищезазначені справи розглядались за правилами адміністративного судочинства, справа № 400/3363/24 також підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Що стосується безпосередньо спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частинами першою та другою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Таким чином, статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, яке виникло в цивільних правовідносинах.

Натомість заборгованість відповідача перед позивачем у загальному розмірі 1666320,27 грн виникла внаслідок несвоєчасної виплати грошового забезпечення військовослужбовця, тобто у правовідносинах публічної служби, які відносяться до адміністративних правовідносин.

Між позивачем і відповідачем відсутні цивільно-правові відносини, а отже відсутні цивільно-правові правопорушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинили збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 2а-11853/10/1570.

Тобто відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 ЦК України, і норми зазначеної статті не застосовуються до спірних правовідносин. Чинним адміністративним законодавством (законодавством з питань проходження публічної служби) передбачені інші спеціальні види відповідальності за несвоєчасну виплату грошового забезпечення.

Отже, у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційного збільшення за несвоєчасно виплачене йому грошове забезпечення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 07 червня 2024 року