Справа № 140/1587/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року ЛуцькСправа № 140/1587/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області, відповідач) про визнання дій протиправними щодо відмови у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язання призначити та виплачувати дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 04.01.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 04.01.2024 звернулася із заявою до Камінь-Каширського об`єднаного управління ПФУ у Волинській області про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Однак, ГУ ПФУ в Житомирській області 18.01.2024 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 17.08.1992 по 11.08.1998, оскільки дата прийняття (17.08.1992) не відповідає даті наказу 17.08.1991.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не зарахував спірні періоди роботи до страхового стажу, оскільки нею вчинені всі необхідні дії для подання документів щодо підтвердження спірного періоду роботи для призначення пенсії.

Позивач зазначає, що тягар доведення правдивості чи достовірності даних, які зазначені у трудовій книжці, не може покладатись на особу, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи наведене вище вважає, що до страхового стажу роботи підлягає зарахуванню вказаний у трудовій книжці спірний період роботи, що в сукупності є достатнім для призначення та виплати пенсії. З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі; її розгляд ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово (а.с. 20-21).

Ухвалою суду від 07.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі другого відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що за результатами розгляду поданих документів до страхового стажу позивача не зараховано період трудової діяльності з 17.08.1992 до 11.08.1998, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 17.08.1992, оскільки дата прийняття (17.08.1992) не відповідає даті в наказі (17.08.1991). Для зарахування до страхового стажу вище вказаного періоду трудової діяльності позивачу було запропоновано надати уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, що передбачено Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Також необхідно було надати довідку про реорганізацію підприємства.

Оскільки такі документи не були надані, тому за наданими документами та згідно з даними індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж позивача становить 14 років 00 місяців 08 днів, що недостатньо для призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З врахуванням наведеного просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 04.01.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

18.01.2024 ГУ ПФУ в Житомирській області прийнято рішення № 34 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У рішенні вказано, що вік заявника на дату звернення складає 50 років. Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 15 років.

Страховий стаж позивача становить 14 років 00 місяців 08 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 17.08.1992 по 11.08.1998 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 17.08.1992, оскільки дата прийняття (17.08.1992) не відповідає даті в наказі (17.08.1991).

Для зарахування до страхового стажу вище вказаного періоду трудової діяльності позивачу запропоновано надати уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, що передбачено Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Також необхідно було надати довідку про реорганізацію підприємства.

Позивач не погоджується з такими діями суб`єкта владних повноважень, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За нормами пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Судом встановлено, що до страхового стажу позивача не зарахований період роботи з 17.08.1992 по 11.08.1998 у Маневицькій меблевій фабриці, оскільки дата прийняття на роботу (17.08.1992) не відповідає даті наказу (17.08.1991).

Надаючи оцінку наведеним вище твердженням відповідача, суд зазначає наступне.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6. Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктами 2.7. - 2.9 Інструкції № 58 у разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, позивач подала до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - трудову книжку.

Судом досліджено копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , оформленої на ОСОБА_2 .

Розділ Відомості про роботу трудової книжки позивача містить записи щодо її трудової діяльності, зокрема, у спірний період: 17.08.1992 прийнята в оздоблювальну дільницю, оздоблювальницею 1 розряду з шкідливими умовами праці у Маневицьку меблеву фабрику та 14.08.2001 звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку по догляду за дитиною з інвалідністю згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 8).

Судом встановлено, що згідно відомостей, внесених до трудової книжки дата прийняття позивача на роботу 17.08.1992 не відповідає даті наказу на підставі внесено такий запис 17.08.1991 № 91.

Відповідач правильно зазначив про невідповідність дати прийняття на роботу 17.08.1992 з датою наказу 17.08.1991. Однак, на думку суду, виявлена відповідачем неточність у такому записі не свідчить про його недійсність.

При цьому, суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про роботу останньої у спірний період та характер виконуваних позивачем робіт.

Наступний запис № 4 про звільнення позивача за власним бажанням 14.08.2001 здійснений на підставі наказу № 50 від 14.08.2001, завірений підписом уповноваженої особи та скріплений печаткою підприємства.

На думку суду, невідповідність дати прийняття на роботу даті наказу на підставі якого внесено такий запис є формальною неточністю, та в даному випадку не може бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці (вказаний висновок Верховного Суду відображений у постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а).

Крім того, судом встановлено, що позивач намагалась отримати підтверджуючі документи щодо її працевлаштування у період з 17.08.1992 по 11.08.1998 у Маневицькій меблевій фабриці, а також встановити інформацію щодо реорганізації вказаної фабрики у зазначений період. Однак, на її звернення була надана відповідь ВАТ «Маневицька меблева фабрика» про те, що вказане підприємство не ліквідоване і не перебуває у процесі припинення, але фактично фабрика не працює. Видати документи про підтвердження трудового стажу не має можливості, оскільки вони згоріли під час пожежі, яка мала місце 17.11.2017. На підтвердження вказаної обставини надано довідку № 550 від 17.11.2017, видану Маневицьким РВ УДСНС України у Волинській області. Водночас повідомлено, що бухгалтерські документи Маневицької меблевої фабрики в районний та обласний архів не передавались (а.с. 15-16).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд також звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак, суд вважає, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язок щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки посадовими особами підприємства, на якому позивач працювала, не може бути підставою для не зарахування органом Пенсійного фонду України трудового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту позивача.

Отже, у відповідача були відсутні підстави для не зарахування періоду роботи з 17.08.1992 по 11.08.1998 до страхового стажу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 10.01.2024 № 34 позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії.

Як слідує з позовної заяви, позивач просить визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Житомирській області щодо відмови в призначенні пенсії за пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, однак, суд зазначає, що відмова органу Пенсійного фонду в призначенні пенсії за пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування була оформлена рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 10.01.2024 № 34, якому суд дав належну оцінку. У даному випадку, саме це є рішенням (тобто, є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України) про відмову в призначенні пенсії за пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яке і слід визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині необхідно задовольнити.

Суд при вирішенні даного спору зазначає, що визнання протиправним та скасування рішення органу Пенсійного фонду судом не потребує визнання протиправними дій ГУ УПФ Житомирській області щодо відмови в призначенні такої пенсії. Тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 10.01.2024 № 34 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 17.08.1992 по 11.08.1998 у Маневицькій меблевій фабриці та призначити дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 04.01.2024 та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 605,60 грн, який сплачений квитанцією від 07.02.2024 в сумі 1211,20 грн (а. с. 4).

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.01.2024 № 34 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 17.08.1992 по 11.08.1998 у Маневицькій меблевій фабриці та призначити дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 04.01.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, 7, ).

Суддя Р.С. Денисюк