Справа № 400/3729/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2024 р. № 400/3729/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

законний представник:ОСОБА_2 , АДРЕСА_1

до відповідачаУправління державної міграційної служби у Миколаївській області в особі територіального підрозділу Заводського відділу у місті Миколаєві УДМС у Миколаївській області, вул. Шосейна, 2, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54029,

провизнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 (далі позивачка) до Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області в особі територіального підрозділу Заводського відділу у місті Миколаєві УДМС України у Миколаївській області (далі відповідач) про:

визнання протиправною відмову відповідача щодо видачі позивачці паспорта громадянина України зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ;

зобов`язання оформити і видати паспорт громадянина України зразка 1994 року позивачці відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ.

Підставою позову представниця позивачка вказала те, що відповідач необґрунтовано відмовив у видачі її неповнолітній доньці паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки. На її переконання така відмова порушує право її доньки на повагу до приватного життя.

25.04.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Копія позовної заяви та ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 про відкриття провадження в адміністративній справі надіслані відповідачу в його електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримані ним відповідно 23.04.2024 і 25.04.2024, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

У встановлений судом строк відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, витребувані докази до суду не подав, про причини їх ненадання не повідомив.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Неповнолітня ОСОБА_1 є неповнолітньою донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.11.2008 серія НОМЕР_1 .

19.04.2024 мати позивачки у п`ятнадцятирічному віці подала до Заводського відділу міста Миколаєва управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, який є структурним підрозділом управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області без статусу юридичної особи, заяву про оформлення і видачу ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року.

Листом від 19.04.2024 № Т-19/6/4810-24/4810/16-24 відповідач відмовив в оформлені та видачі її доньці паспорта громадянина України у формі книжечки, зіславшись на недосягнення ОСОБА_1 шістнадцятирічного віку, з якого видається відповідний паспорт.

Вважаючи, що відмова у задоволенні вищевказаної її заяви є протиправною, мати позивачки звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою та другою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Пунктом 1 статі 5 Закону України «Про громадянство України» (далі Закон № 2235-III) визначено, що документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.

Згідно з пунктами 1, 3, 5, 9-11 Положення про паспорт України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII (далі Положення № 2503-ХІІ), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80 х 60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків.

Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.

Бланки паспортів виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, з високоякісного паперу з використанням спеціального захисту.

Отже, Положенням № 2503-ХІІ передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Водночас абзацом шостим пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі Постанова № 302) встановлено, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Згідно з пунктом 1 розділу VI Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 № 456, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2019 за № 620/33591 (далі Тимчасовий порядок № 456) для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого заявник подає:

1) заяву про втрату/викрадення паспорта (далі заява про втрату паспорта) за зразком, наведеним у додатку 5 до цього Тимчасового порядку;

2) рішення суду;

3) заяву;

4) дві (три у разі одержання втраченого паспорта в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см;

5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або оригінал документа про звільнення від його сплати (у разі втрати паспорта);

6) витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (у разі викрадення паспорта на території України);

7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб);

8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 розділу X Тимчасового порядку № 456 територіальний підрозділ ДМС відмовляє особі в оформленні або видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), якщо особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення й видачі паспорта.

Відповідно до пункту 2 розділу X Тимчасового порядку № 456 у рішенні про відмову в оформленні чи видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), яке доводиться до відома заявника протягом п`яти робочих днів з дня його прийняття, зазначаються підстави відмови.

Заявник має право повторно звернутися до територіального підрозділу ДМС в разі зміни або усунення обставин, через які йому було відмовлено в оформленні чи видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки).

Отже, законодавством передбачений порядок оформлення та видачі паспорту громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ і Тимчасового порядку № 456, зокрема, у разі необхідності оформлення та видачі паспорта замість втраченого.

У свою чергу, приписами законодавства також регламентовано перелік документів, які подаються заявником з метою отримання паспорта, подальші дії компетентних органів, уповноважених на його видачу, а також підстави відмови у його оформленні і видачі, за наявності останніх.

У постанові від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що норми Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі Закон № 5492-VI), на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж чинного на момент виникнення правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дій Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому Велика Палата Верховного зазначила, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону № 5492-VI.

У постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 806/3265/17, винесеній за результатами розгляду зразкової справи, визначено ознаки типової справи, а саме:

а) позивач фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

б) відповідач територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що ця адміністративна справа відповідає ознакам типової справи, та згідно з частиною третьою статті 291 КАС України, оскільки в ній:

а) позивачем є фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки;

б) відповідачем територіальний орган Державної міграційної служби України;

в) предметом спору є вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у задоволенні заяви позивачки у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати паспорт у формі книжечки на підставі заяви.

Тому суд при вирішенні цієї адміністративної справи врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у судовому рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17.

Пунктом 1 Постанови № 302 затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, а також Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Згідно з пунктом 2 Постанови № 302 запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

з 01.01.2016 оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII;

з 01.11.2016 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Відповідно до абзаців третього і четвертого пункту 3 Постанови № 302:

прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01.11.2016 припиняється;

паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 01.11.2016, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Тобто у відповідача відсутні повноваження щодо видачі та оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, а отже його відповідна бездіяльність є правомірною.

Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Однак, Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній зразковій справі звернула увагу на те, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює не якість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Відтак реалізація державних функцій має здійснюватися без примусу людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. Натомість згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу використання традиційних методів ідентифікації особи.

Отже, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Таким чином, позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Як встановив суд, єдиним мотивом для відмови в оформленні та видачі паспорта у формі паспортної книжечки відповідно до листа відповідача було недосягнення ОСОБА_1 шістнадцятирічного віку.

Пунктом 3 Тимчасового порядок № 456 передбачено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі територіальні підрозділи ДМС), зокрема, особі, яка досягла 16-річного віку, на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.

Водночас відповідно до абзацу першого частини другої статті 21 Закону № 5492-VI кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу може створювати перешкоди у реалізації ОСОБА_1 своїх громадянських прав.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.11.2021 у справі № 420/4049/20.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що зобов`язання відповідача оформити та видати позивачці паспорт у формі книжечки у зв`язку з досягненням нею чотирнадцятирічного віку, буде належним та достатнім способом захисту порушеного права позивачки у цій справі.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 21.12.2022 у сраві № 420/5353/20.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині щодо зобов`язання відповідача оформити і видати позивачці паспорт громадянина України зразка 1994 року підлягають задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а також вона не понесла документально підтверджених судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді. Тому розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України суд не здійснював.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 238, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 24.07.2001) в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП і паспорт громадянина України відсутні) до Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області в особі територіального підрозділу Заводського відділу у місті Миколаєві УДМС України у Миколаївській області (вул. Шосейна, 2, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54029; ) задовольнити частково.

2. Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області в особі територіального підрозділу Заводського відділу у місті Миколаєві УДМС України у Миколаївській області (вул. Шосейна, 2, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54029; ) оформити і видати паспорт громадянина України зразка 1994 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП і паспорт громадянина України відсутні) відповідно до Положення про паспорт України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 07 червня 2024 року