Справа № 500/2878/24
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/2878/24

10 червня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 13.02.2024 № 73,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 з 26.12.2023 до страхового стажу відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди роботи відповідно до довідок колгоспу "Україна" від 12.11.2020 №20, ПАП "Злагода" від 19.11.2020 №46 та №48,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити з 26.12.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на звернення позивача до органів Пенсійного фонду України 16.12.2020 при досягненні 60-річного віку із заявою про призначення пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надало довідку про наявний страховий стаж від 22.12.2020 №52, а саме 22 роки та вказано, що право на пенсійну виплату позивач набуде 26.12.2023.

06.02.2024 позивач у віці 63 роки повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії, оскільки мала необхідний страховий стаж 22 роки.

13.02.2024 позивач отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у призначенні пенсії №73, в якому зазначено, що вік заявниці - 63 роки 01 місяць 11 днів, страховий стаж складає - 03 роки 11 місяців 02 дні. За розглядом документів до страхового стажу не зараховано періоди:

- роботи з 10.07.1977 по 01.02.1994 в колгоспі "Україна" за довідкою від 12.11.2000 №20 (підлягає перевірці, оскільки трудову книжку, яка містить запис про період роботи до заяви не долучено);

- роботи з 02.02.1994 по 03.03.2000 в с/с "Надріснянська" за довідкою від 19.11.2020 №20, яка видана ПАТ "Злагода" (підлягає перевірці, оскільки трудову книжку, яка містить запис про період роботи до заяви не долучено. Водночас страховий стаж зараховано за даними Реєстру з 01.01.1999; роботи з 10.04.2000 по 14.12.2004 у ПАТ "Злагода" згідно довідки від 19.11.2020 №48 у зв`язку із не підтвердженням актом від 25.01.2021 №122 "Про результати перевірки стажу роботи необхідного для обчислення пенсії" та відсутністю звітності до Пенсійного фонду за 2001-2004 роки. Водночас страховий стаж зараховано за даними Реєстру.

Враховуючи вищенаведене, відмовлено в призначенні пенсії по віку у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 20 років для призначення пенсії у віці 63 роки згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Такі дії щодо не зарахування позивачу до страхового стажу періодів роботи відповідно до колгоспних довідок, і відповідно, не призначення пенсії по віку, позивач вважає протиправними, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 10.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

24.05.2024 від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Бережанського об`єднаного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою від 06.02.2024 №297 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", надавши наступні документи: довідку про отримання допомоги по безробіттю, видану Бережанською філією Тернопільського обласного центру зайнятості від 01.12.2023 №14/01-1/599; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.03.1980 серії НОМЕР_1 ; довідку від 12.11.2020 №20 видана колгоспом "Україна"; довідку від 19.11.2020 №48 видану приватним агропромисловим підприємством "Злагода"; довідку від 19.11.2020 №46 видана приватним агропромисловим підприємством "Злагода".

На підставі поданих документів до страхового стажу зараховано: догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 25.02.1980 по 24.02.1983; за даними Реєстру застрахованих осіб з 01.07.1999 по 09.07.1999, з 01.08.1999 по 06.08.1999, з 01.09.1999 по 01.09.1999 з 01.10.1999 по 08.10.1999, з 01.11.1999 по 12.11.1999, з 01.06.2000 по 14.06.2000, з 01.07.2000 по 08.07.2000, з 01.09.2000 по 05.09.2000; період отримання допомоги по безробіттю з 30.12.2004 по 24.02.2005, з 26.03.2005 по 18.08.2005, з 17.10.2005 по 24.12.2005.

Необхідний страховий стаж, для призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 становить 20 років. Страховий стаж ОСОБА_1 складає 3 роки 11 місяців 2 дні,

Щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи з 10.07.1977 по 01.02.1994 згідно довідки від 12.11.2020 №20, виданої колгоспом "Україна" зазначає, що згідно вказаної довідки ОСОБА_1 перебувала членом колгоспу "Україна" з 10.07.1977 по 01.02.1994. В довідці зазначено про кількість вироблених трудоднів з 1977 року по 1994 рік. Зазначений період не можливо зарахувати до страхового стажу, оскільки для призначення пенсії заявницею не надана трудова книжка колгоспника. Зазначений період підлягає перевірці для встановлення відповідності відомостей, первинним документам підприємства.

Щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи з 02.02.1994 по 03.03.2000 згідно довідки від 19.11.2020 №46, виданої приватним агропромисловим підприємством "Злагода" вказано, що в цій довідці зазначено, що ОСОБА_1 перебувала членом колгоспу с/с "Надрічнянська", зазначено кількість вироблених трудоднів в колгоспному виробництві. Інформація про встановлений мінімум вироблених трудоднів в довідці не зазначена. Для призначення пенсії заявницею не надана трудова книжка колгоспника, зазначений період підлягає перевірці для встановлення відповідності відомостей, первинним документом підприємства. На даний час в електронній пенсійній справі знаходиться акт перевірки від 06.02.2024 №1900-1103-1/500 щодо достовірності та обґрунтовані видачі довідки №46. В акті перевірки від 06.02.2024 №1900-1103-1/500 вказано, що ОСОБА_1 в книгах про нарахування заробітної плати та в книгах по стажу за 1994-2005 роки не значиться.

Щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи з 10.04.2000 по 14.12.2004 згідно довідки від 19.11.2020 №48, виданої приватним агропромисловим підприємством "Злагода". Згідно зазначеної довідки заявниця була членом рільничої бригади з 10.04.2000 по 14.12.2004, що перевірено актом від 25.01.2021 №122 про перевірку стажу роботи по підприємству ПАП "Злагода". Зазначений період роботи з 10.04.2000 по 14.12.2004 згідно довідки №48 не можливо зарахувати до страхового стажу з наступних підстав: - довідка завірена печаткою та штампом, які не прочитуються; - відсутня інформація про нарахування заробітної плати в 2000-2004 роках в реєстрі застрахованих осіб та сплату підприємством страхових внесків до Пенсійного фонду України; - актом від 25.01.2021 №122 не підтверджена інформація, зазначена в довідці №48.

В акті від 25.01.2021 №122 зазначено, що під час проведення перевірки наказ про прийняття на роботу №11 від 10.04.2000 та наказ про звільнення з роботи №56 від 14.12.2004, які зазначені в довідці №48, для перевірки не надано, тому підтвердити достовірність даних зазначених в довідці не можливо. Під час перевірки були використані документи: відомість зарплати за 2000 рік, книга обліку розрахунків по оплаті за 2001 рік та книга нарахування заробітної плати за 2002, 2004 роки. В зазначених документах ОСОБА_1 не значиться. В червні 2000 року, значиться ОСОБА_3 , з березні по червень 2002 року та з березня по серпень 2004 року, - Ворона Ол. Гр.

Однак, згідно даних Реєстру застрахованих осіб до страхового стажу зараховано період роботи на приватному агропромисловому підприємстві "Злагода" 14 днів червня, 8 днів липня та 5 днів вересня 2000 року.

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області правомірно було винесено рішення від 13.02.2024 №73 ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії відповідно до норм статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а саме 20 років.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області своїм правом не скористався та відзиву на позов не подав.

Частиною шостою статті 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши 60-років 16.12.2020 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Згідно пункту 4 розписки-повідомлення до заяви про призначення пенсії від 16.12.2020, зареєстрованої за №2098 позивач додала документи про стаж, а саме довідки №20, 46, 43, 15-01/1470.

Також за змістом письмової заяви від 16.12.2020, поданої начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області ОСОБА_1 просила призначити пенсію за віком без трудової книжки по причині її втрати.

За результатом розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було надано позивачу довідку про наявний страховий стаж від 22.12.2020 №52, згідно якої страховий стаж ОСОБА_1 - 22 роки і право на пенсійну виплату матиме з 26.12.2023.

06.02.2024 позивач у віці 63 роки повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви від 06.02.2024 за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, рішенням якого №73 від 13.02.2024 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 20 років.

Вік заявниці 63 роки 01 місяць 11 днів

За наданими документами страховий стаж складає 03 роки 11 місяців 02 дні.

За розглядом документів до страхового стажу не зараховано періоди:

- роботи з 10.07.1977 по 01.02.1994 в колгоспі "Україна" за довідкою від 12.11.2000 №20, підлягає перевірці, оскільки трудову книжку, яка містить запис про період роботи до заяви не долучено;

- роботи з 02.02.1994 по 03.03.2000 в с/с "Надріснянська" за довідкою від 19.11.2020 №20, яка видана ПАТ "Злагода" підлягає перевірці, оскільки трудову книжку, яка містить запис про період роботи до заяви не долучено. Водночас страховий стаж зараховано за даними Реєстру з 01.01.1999;

- роботи з 10.04.2000 по 14.12.2004 у ПАТ "Злагода" згідно довідки від 19.11.2020 №48 у зв`язку із не підтвердженням актом від 25.01.2021 №122 "Про результати перевірки стажу роботи необхідного для обчислення пенсії та відсутністю звітності до Пенсійного фонду за 2001-2004 роки. Водночас страховий стаж зараховано за даними Реєстру.

Не погодившись із вказаним рішенням та вважаючи порушеним своє право на соціальний захист, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

За положеннями частини другої статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

При зверненні 06.02.2024 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за наданими до заяви документами про стаж страховий стаж позивача склав 3 роки 11 місяці 19 днів, оскільки не враховано періоди роботи з 10.07.1977 по 01.02.1994 в колгоспі "Україна" за довідкою від 12.11.2000 №20, з 02.02.1994 по 03.03.2000 в с/с "Надріснянська" за довідкою від 19.11.2020 №20, з 10.04.2000 по 14.12.2004 у ПАТ "Злагода" згідно довідки від 19.11.2020 №48.

Спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №73 від 13.02.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 "Про трудові книжки колгоспників" трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління.

Згідно пунктів 1, 2, 6 Основних Положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Відповідно до довідки від 12.11.2020 №20, (в рішенні помилково вказано від 12.11.2000) виданої колгоспом "Україна", ОСОБА_1 з 10 липня 1977 по 01 лютого 1994 року працювала в колгоспі "Україна" і виробила кількість трудоднів (людино-днів):

- у 1978 році - 211 встановлений мінімум - 120;

- у 1979 році - 192 встановлений мінімум - 120;

- у 1980 році - 247 встановлений мінімум - 120;

- у 1981 році - 212 встановлений мінімум - 120;

- у 1982 році - 224 встановлений мінімум -120;

- у 1983 році - 216 встановлений мінімум - 120;

- у 1984 році - 229 встановлений мінімум - 120;

- у 1985 році - 234 встановлений мінімум - 150;

- у 1986 році - 218 встановлений мінімум - 150;

- у 1987 році - 201 встановлений мінімум - 150;

- у 1988 році - 212 встановлений мінімум - 150;

- у 1989 році - 232 встановлений мінімум - 150;

- у 1990 році - 211 встановлений мінімум - 150;

- у 1991 році -174 встановлений мінімум - 150;

- у 1992 році -189 встановлений мінімум - 150;

- у 1993 році - 215 встановлений мінімум - 150;

- у 1994 році - 14 встановлений мінімум - 150.

Зі змісту спірного рішення вказана довідка підлягає перевірці, оскільки трудову книжку, яка містить запис про період роботи до заяви не долучено.

Проте в матеріалах справи міститься також довідка колгоспу "Україна" від 12.11.2020 № 21, де вказано, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу в колгосп "Україна" 10 липня 1977 року (протокол зборів № 3 від 10.07.1977) і звільнена 01 лютого 1994 року (наказ № 4 від 01.02.1994).

Відповідно до довідки від 19.11.2020 №46, виданої ПАП "Злагода" ОСОБА_1 з 02 лютого 1994 по 03 березня 2000 року працювала у селянській спілці "Надрічнянська" (правонаступником якої є ПАП "Злагода" згідно додатку №1 до Статуту від 15.08.2001) і виробила кількість трудоднів (людино-днів):

- у 1996 році - 90;

- у 1997 році - 65;

- у 1998 році - 65;

- у 1999 році - 36;

- у 2000 - 28.

Вказана довідка підлягає перевірці, оскільки трудову книжку, яка містить запис про період роботи до заяви не долучено.

Згідно із довідкою ПАП "Злагода" від 19.11.2020 №48 ОСОБА_1 прийнята на роботу в ПАП "Злагода" членом рільничої бригади 10 квітня 2000 року (наказ №11 від 10.04.2000) і звільнена 14 грудня 2004 року (наказ №56 від 14.12.2004).

Вказана довідка не взята до уваги органом Пенсійного фонду України у зв`язку із не підтвердженням актом від 25.01.2021 №122 "Про результати перевірки стажу роботи необхідного для обчислення пенсії та відсутністю звітності до Пенсійного фонду за 2001-2004 роки.

В акті від 25.01.2021 №122 зазначено, що під час проведення перевірки наказ про прийняття на роботу №11 від 10.04.2000 та наказ про звільнення з роботи №56 від 14.12.2004, які зазначені в довідці №48, для перевірки не надано, тому підтвердити достовірність даних зазначених в довідці не можливо. Під час перевірки були використані документи: відомість зарплати за 2000 рік, книга обліку розрахунків по оплаті за 2001 рік та книга нарахування заробітної плати за 2002, 2004 роки. В зазначених документах ОСОБА_1 не значиться. В червні 2000 року, значиться ОСОБА_3 , з березні по червень 2002 року та з березня по серпень 2004 року, - Ворона Ол. Гр.

Однак, згідно даних Реєстру застрахованих осіб до страхового стажу зараховано період роботи на приватному агропромисловому підприємстві "Злагода" 14 днів червня, 8 днів липня та 5 днів вересня 2000 року.

Виходячи з вищенаведеного суд не погоджується з твердженням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, що оскільки у зазначеному періоді роботи були роки де значиться ОСОБА_3 ., Ворона Ол. Гр., що свідчить про неправильне написання імені позивача, а не про відсутність роботи у спірний період, тому при обчисленні стажу період роботи протягом вищевказаних років слід врахувати за фактичною тривалістю.

Крім того суд зауважує, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні довідки про наявний страховий стаж.

За таких обставин суд приходить до переконання, що неправильно написано ім`я позивача не може бути підставою неврахування періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення довідки і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області протиправно не зарахувало спірні періоди роботи позивача до загального страхового стажу.

Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 13.02.2024 №73 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Також з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивача, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи відповідно до довідок колгоспу "Україна" від 12.11.2020 №20, ПАП "Злагода" від 19.11.2020 №46 та №48.

Щодо позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити з 26.12.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то судом враховано таке

Призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення і виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Відтак, позов в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Таким чином суд вважає за необхідне, застосовуючи частину другу статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Луганській області повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення.

При цьому, на думку суду, оскільки за принципом екстериторіальності спірне рішення про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 13.02.2024 №73 прийняло Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, то саме цей територіальний орган слід зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії позивачу за віком відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення.

Суд зауважує, що належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 є Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії від 06.02.2024 та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, яке є предметом спору у справі, що розглядається.

Отже, саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області суд покладає обов`язок зарахувати вказані вище періоди до страхового стажу позивача та повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

В даному випадку для встановлення належного відповідача визначальним є те, структурний підрозділ якого пенсійного органу розглядав заяву позивача ОСОБА_1 про призначення пенсії від 06.02.2024 та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, яке визнано судом протиправним і скасовано.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № від 03.05.2024.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. (частина третя статті 139 КАС України)

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, рішення якого стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом, судові витрати у сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 13.02.2024 №73.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи відповідно до довідок колгоспу "Україна" від 12.11.2020 №20, ПАП "Злагода" від 19.11.2020 №46 та №48.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено і підписано 10 червня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404 ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.