Справа № 300/1221/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" червня 2024 р. справа № 300/1221/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання провести нарахування і виплату суддівської винагороди з 01.01.2024, з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 30 відсотків, встановленої наказом голови районного суду від 29.09.2023 за №02-03/38, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також відповідач, територіальне управління, Територіальне управління ДСА України в області), в якому просить:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області щодо припинення нарахування та виплати суддівської винагороди судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 з 01.01.2024 у розмірі посадового окладу без урахування доплати за вислугу років;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області провести нарахування та виплату (з урахуванням виплачених сум) судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , на підставі частини 2, 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII, суддівської винагороди з 01.01.2024, з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 30 відсотків, встановленої наказом голови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29.09.2023 за №02-03/38.
Позовні вимоги мотивовано тим, що Указом Президента України від 24.09.2016 за №410/2016 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області строком на п`ять років. Наказом голови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29.09.2023 за №02-03/38 ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, як такому в якого станом на 29.09.2023 наявний стаж роботи на посаді судді більше 10 років, що дає право на одержання відповідної доплати. Однак, як зазнає позивач, отримавши винагороду судді за січень 2024 року та перевіривши відомості про нарахування за вказаний період, останній дізнався, що з 01.01.2024 відповідачем припинено нарахування та виплату доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків.
05.02.2024 ОСОБА_1 направив запит до територіального управління щодо надання інформації про причини припинення нарахування та виплати позивачу з 01.01.2024 доплати за вислугу років в розмірі 30% посадового окладу.
06.02.2024 на адресу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області надійшов адресований судді ОСОБА_1 лист Територіального управління ДСА України в області про припинення з 01.01.2024 нарахування та виплати позивачу доплати за вислугу років, як судді без повноважень, на підставі частини 10 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII (надалі по тексту також Закон №1402-VIII).
На переконання позивача, такі дії відповідача є протиправними із наступних підстав. ОСОБА_1 зазначає, що справді, частиною 10 статті 135 Закон №1402-VIII визначено правове регулювання, за змістом якого суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. Проте, до 30.09.2016 діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI (надалі по тексту також Закон №2453-VI). Як звертає увагу позивач, положення частини 10 статті 135 Закон №1402-VIII є тотожними за своїм правовим змістом до положень частини 10 статті 133 Закон №2453-VI. Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 за № 11-р/2018 положення частини 10 статті 133 Закон №2453-VI визнано неконституційними.
Вважаючи протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області щодо припинення нарахування та виплати суддівської винагороди судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 з 01.01.2024 у розмірі посадового окладу без урахування доплати за вислугу років, позивач звернулася до суду із адміністративним позовом.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами. Одночасно судом витребувано у сторін докази необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.31-32).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 11.03.2024 за №06-03/466/24 (а.с.37-72). Територіальне управління ДСА України в Івано-Франківській області не погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
За аргументами відповідача, Указом Президента України від 24.09.2016 за №410/2016 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області строком на п`ять років. Станом на дату подання відзиву на позов (11.03.2024) позивач не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням повноважень 24.09.2021. Відповідач зазначає, що згідно частини 10 статті 135 Закону №1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
У спірному випадку, відповідач покликається на рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за № 11-р/2018, у правових висновках якого відзначено, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, які не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу. Окремо, відповідач наводить рішення ради суддів України №35 від 03.09.2021, в якому зафіксовано, що будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та вищезазначеному рішенню.
У зв`язку із вказаним Територіальне управління звертає увагу, що ОСОБА_1 в повному обсязі здійснювались нарахування та виплата доплат за вислугу, років за період з січня 2021 року по грудень 2023 року, про що свідчать розрахункові листи (копії додаються).
Однак, 29.09.2023, відповідно до пункту 8.16 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби України на III квартал 2023 року Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області у Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2021 по 30.06.2023. За результатами ревізії складено акт від 28.12.2023 за №08-21/04. Згідно даного акту територіальне управління зобов`язано, відповідно до статей 130-136 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 за №322-VIII, відшкодувати в дохід державного бюджету шкоди (збитків), заподіяної внаслідок неправильного нарахування і виплат доплат за вислугу років суддям, які не здійснювали правосуддя. Як зазначає Територіальне Управління ДСА України в області, за таких обставин останнє було змушено звернутися до позивача з листом від 02.02.2024 за №04-36/316/24 щодо припинення нарахування та виплати доплати за вислугу років судді без повноважень з січня 2024 року.
На підставі зазначеного відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Указом Президента України "Про призначення суддів" від 24.09.2016 за №410/2016 відповідно до статті 127 та частини 1 статті 128 Конституції України ОСОБА_1 призначено на посаду судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області строком на п`ять років (а.с.10-11).
Згідно відомостей наказу голови Рожнятівсього районного суду Івано-Франківської області "Про зарахування до штату судді ОСОБА_1 " від 28.09.2016 за №02-03/25 з 29.09.2016 ОСОБА_1 зараховано до штату Рожнятівсього районного суду Івано-Франківської області на посаду судді (а.с.16).
Пунктом 2 наказу голови Рожнятівсього районного суду Івано-Франківської області "Про виплату щомісячної доплати за вислугу років судді ОСОБА_1 " від 15.11.2018 за №02-03/65 ОСОБА_1 з 29.09.2018 встановлено щомісячну доплату за вислугу років за наявності стажу роботи більше 5 років 20 відсотків посадового окладу (а.с.17).
07.06.2018 Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалила рішення за №133/зп-18, відповідно до якого призначено кваліфікаційне оцінювання судді місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді за списком згідно з додатком 1 (а.с.12-14).
Згідно пункту 1119 Списку суддів, стосовно яких призначено кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді (додаток 1 до рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 02.06.2018 за №133/зп-18) стосовно ОСОБА_1 призначено кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді (зворотній бік а.с.14-а.с.15).
У зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16.10.2019 за №193-ІХ повноваження складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинились, починаючи з 07.11.2019.
Повноваження ОСОБА_1 на здійснення правосуддя припинилися 23.09.2021 у зв`язку із закінченням строку, на який позивача було призначено.
Із вказаної календарної дати, як і станом на дату ухвалення судом рішення (10.06.2024), позивач обіймає посаду судді у Рожнятівському районному суду Івано-Франківської області, але не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням строку повноважень.
Наказом голови Рожнятівсього районного суду Івано-Франківської області від 29.09.2023 за №02-03/38 ОСОБА_1 з 29.09.2023 встановлено щомісячну доплату за вислугу років за наявності стажу роботи більше 10 років 30 відсотків посадового окладу (а.с.18).
З січня 2021 року по грудень 2023 року територіальним управління в повному обсязі здійснювались нарахування та виплата ОСОБА_1 доплати за вислугу, про що свідчать розрахункові листи з січня 2021 року по червень 2023 року та з липня 2023 по грудень 2023 (а.с.49-зворотній бік а.с.54).
29.09.2023, відповідно до пункту 8.16 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби України на III квартал 2023 року Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області у Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2021 по 30.06.2023. За результатами ревізії складено акт від 28.12.2023 за №08-21/04. Згідно вказаного акту ОСОБА_1 , поряд з іншими суддями, які не здійснюють правосуддя нараховувалась та виплачувалась суддівська винагорода, до якої входила доплата за вислугу років, що на переконання Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області є порушенням частини 10 статті 135 Закону №1402-VIII (а.с.55- зворотній бік а.с.55).
Територіальне управління ДСА України в області подало до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області заперечення від 05.01.2024 за №04-37/123/24 до акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області за період з 01.01.2021 по 30.06.2023 за №08-21/04 від 28.12.2023 (а.с.59-61).
Листом від 12.01.2024 за №130908-14/102-2024 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області надіслало відповідачу Висновок від 12.01.2024 на заперечення до акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області за період з 01.01.2021 по 30.06.2023 від 28.12.2023 за №08-21/04, згідно якого заперечення не прийняті (а.с.62-68).
Відповідач листом від 02.02.2024 за №04-36/316/24 повідомив суддю Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Максиміву І.В. про те, що територіальне управління з 01.01.2024 припиняє суддям без повноважень нарахування та виплату доплати за вислугу років (а.с.21-зворотній бік а.с.21, а.с.71-зворотній бік а.с.71).
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що склалися в даній адміністративній справі, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Кожному на підставі статі 43 Конституції України гарантує право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України (стаття 126 Конституції України).
Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
За правилами частини 1 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною 2 статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (частина 3 статті 135 Закону №1402-VIII).
Відповідно до частини 5 статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
В силу правового регулювання встановленого частиною 10 статті 135 Закону №1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
У відповідності до пункту 17 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. За умови підтвердження відповідності займаній посаді відповідно до пункту 20 цього розділу судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який їх було призначено (крім суддів, звільнених з посади), призначаються на посаду судді до суду, до якого вони були призначені або переведені (крім тимчасового переведення шляхом відрядження) на день припинення повноважень.
За приписами підпунктів 1-2 пункту 20 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом, за правилами, які діяли до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри", та з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.
За результатами такого оцінювання колегія Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, а у випадках, передбачених цим Законом, - пленарний склад Комісії, ухвалює рішення про відповідність або невідповідність судді займаній посаді. Таке рішення ухвалюється за правилами, передбаченими цим Законом для ухвалення рішення про підтвердження або про не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Згідно пункту 22 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII (чинного до 01.01.2020) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст.529; 2015 р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами).
Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII (чинного до 01.01.2020) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст.529; 2015 р., №№18-20, ст. 132 із наступними змінами).
На підставі підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16.10.2019 за №193-IX (надалі по тексту також Закон №193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII.
В силу правового регулювання, визначеного частинами 1-3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI (в редакції Закону України від 12.02.2015 за №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд") суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Відповідно до частин 5, 7 статті 133 Закону №2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу (частина 10 статті 133 Закону №2453-VI).
Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 10 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 за №192-VIII, за яким "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу", для цілей застосування окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII зі змінами, а саме:

- частини 1 статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини 8 статті 56, частин 1-2 статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини 3 статті 82, частин 6-7 статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року за №2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 за №192-VІII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3.4 зазначеного рішення Конституційного Суду України встановлено, що випадки нездійснення правосуддя поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно із Законом №1402-VIII нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина перша статті 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (частина восьма статті 56, частини перша, друга статті 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (частина третя статті 82, частини шоста, сьома статті 147).

Конституційний Суд України зробив висновок, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини 10 статті 133 Закону №2453-VI у редакції №192-VІІІ, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Суд зазначає, що застосований законодавцем у положенні частини 10 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону №192-VІІІ підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та помірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Отже, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 за №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15).

Окрім цього, Рада суддів України у рішенні від 03.09.2021 за №35 наголосила, що будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі №1-7/2018. В контексті питання виплати доплат таким суддям, дії Територіальних управлінь ДСА, судів, які здійснюють функції розпорядників бюджетних коштів, щодо припинення виплати доплат (а також намагання повернути вже виплачені доплати) суддям, що не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, так само як і висновки щодо відсутності підстав для виплати доплат до посадового окладу таким суддям, здійснені органами Державної аудиторської служби України під час проведення ревізій фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА України в різних областях та судах, свідчать про порушення гарантій незалежності суддів у виді матеріального забезпечення, що впливає на незалежність судді, та є протиправними та недопустимими. Крім того, припинення виплат зазначених вище доплат у 2021 році свідчить про порушення принципу "юридичної визначеності" та принципу "належного урядування".

Аналогічна позиція щодо необхідності здійснення доплат суддям, які не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, викладена і в рішенні Ради суддів України від 19.04.2019 за №21.

Суд констатує, що положення частини 10 статті 135 Закону №1402-VIII є тотожними за змістом положенням частини 10 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону від 12.02.2015 за №192-VІІІ, які визнані неконституційними Рішенням Конституційним Судом України від 04.12.2018 за №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15).

Також, суд звертає увагу що в підпункті 2 пункту 7 Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 за №4-рп/2016 у справі №1-8/2016 Конституційний Суд України зауважує, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 у справі № 120/1655/21-а дійшов висновку, що з набранням чинності законами №1401-VIII, №1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у вказаній постанові необхідним у даній категорії справи є з`ясування обставин, які зумовили припинення виплати суддям надбавок до посадового окладу: зупинення щодо кваліфікаційного оцінювання й відсторонення на цій підставі від здійснення правосуддя (відповідно до частини 5 статті 86 Закону № 1402-VIII); закінчення п`ятирічного строку повноважень на посаді судді чи поява іншої обставини, з якою Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 пов`язує неконституційність позбавлення надбавок до посадового окладу судді.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5статті 242 КАС України).

Таким чином, від чіткої відповіді на питання щодо причин, які зумовили припинення виплати надбавок до посадового окладу, і залежить правильне вирішення спору.

Повертаючись до фактичних обставин справи суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 обіймає посаду судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області, але не здійснює правосуддя з 23.09.2021, у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень на посаді судді.

Вища кваліфікаційна комісія суддів України 07.06.2018 ухвалила рішення за №133/зп-18, відповідно до якого призначено кваліфікаційне оцінювання судді місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді за списком згідно з додатком 1 (а.с.12-14).

Згідно пункту 1119 Списку суддів, стосовно яких призначено кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді (додаток 1 до рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 02.06.2018 за №133/зп-18) стосовно ОСОБА_1 призначено кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді (зворотній бік а.с.14-а.с.15).

У зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про суддів судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16.10.2019 за №193-ІХ повноваження складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинились, починаючи з 07.11.2019.

Із відомостей офіційного веб-сайту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, розміщених оголошень за 13.11.2023, слідує, що вказана Комісія повідомила про відновлення кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, зокрема : "… оцінювання повинні пройти 1 884 судді місцевих та апеляційних судів з усієї України. Комусь доведеться цю процедуру розпочинати зі складення іспиту (109 осіб), а переважна більшість (1 775 осіб) допущені до другого етапу дослідження досьє та проведення співбесіди. Кваліфікаційне оцінювання суддів, яке відновлюється з 13 листопада 2023 року, розпочнеться з роботи трьох колегій Комісії. У перший день заплановано проведення співбесід з дев`ятьма суддями. Усі співбесіди транслюватимуться в прямому ефірі на офіційній Youtube-сторінці Комісії в мережі "Інтернет". Нагадаємо, що останнє засідання ВККСУ щодо процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді проводилось ще 5 листопада 2019 року, а уже через два дні припинились повноваження членів Комісії другої каденції. Новий склад ВККСУ було обрано в червні 2023 року. Це дозволило відновити всі процедури Комісії, зокрема проведення кваліфікаційного оцінювання суддів (https://www.vkksu.gov.ua/news/komisiya-vidnovlyuye-kvalifikaciyne-ocinyuvannya-suddiv).

Як зазначає Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області в листі від 07.02.2024 за №02-31/2/2024 "інформація щодо застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктами 2-4 частиною першою статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо судді ОСОБА_1 та відсторонення його від здійснення правосуддя на підставі рішення Вищої ради правосуддя, що мають наслідок позбавлення його права на отримання доплат до посадового окладу судді, відсутня." (а.с.26).

Відповідач не надав суду, жодних доказів, які б спростовували те, що позивач не здійснює повноваження із незалежними від нього обставинами.

Відтак, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не здійснює повноваження у зв`язку з не залежними від останнього обставинами, а саме суддя знаходиться в процедурі кваліфікаційного оцінювання, призначеного рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 07.06.2018 за №133/зп-18 та не завершеного у зв`язку з припинення повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в листопаді 2019 року у зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 16.10.2019 за №193-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування".

З урахуванням зазначеного вище по тексту судового рішення, беручи до уваги Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 за №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) та правову позицію Ради суддів України, викладену у рішеннях від 19.04.2019 за №21 та від 03.09.2021 за №35, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання доплат до посадового окладу за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу відповідно до наказу голови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29.09.2023 за №02-03/38.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про протиправність дій Територіального управління Державної судової адміністрації України у Івано-Франківській області щодо припинення нарахування та виплати суддівської винагороди судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 з 01.01.2024 у розмірі посадового окладу без урахування доплати за вислугу років.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .

Відтак, з урахуванням зазначеного вище по тексту судового рішення, суд, на підставі наданих доказів та системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

Разом з цим, стосовно прохання позивача встановити судовий контроль за виконанням даного рішення, суд вказує на таке.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульовано, зокрема, статтею 382 КАС України. Так, згідно з частинами 1 та 2 цієї статті Кодексу суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту вищенаведених положень Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що суд наділений повноваженням встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним повноваженням суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Проаналізувавши наведені норми права та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних підстав для встановлення судового контролю за виконанням даного рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду, так як судом не встановлено обставин відмови зі сторони відповідача у добровільному виконанні судового рішення, вчинення перешкод чи зволікання у його виконанні, після набрання ним законної сили, а отже вимога ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням вказаного рішення суду, не підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, в силу вимог пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 за №3674-VI, позивач звільнений від сплати судового збору.

З огляду на те, що позивач не поніс судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів понесення сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 1 статті 139 КАС України, відсутні підстави для розподілу судових витрат у справі.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області щодо припинення нарахування та виплати суддівської винагороди судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 з 01.01.2024 у розмірі посадового окладу без урахування доплати за вислугу років.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області провести нарахування та виплату (з урахуванням виплачених сум) судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , на підставі частини 2, 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII, суддівської винагороди з 01.01.2024 з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 30 відсотків, встановленої наказом голови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29.09.2023 за №02-03/38.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач Територіальне управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 26289647), вул.Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76000.

Суддя Чуприна О.В.