Справа № 460/27209/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/27209/23 пров. № А/857/4621/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, в м. Львові, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року, ухвалене суддею Зозулею Д.П. у м. Рівне, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 460/27209/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 27.10.2023 № 17, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з 19.04.2023 відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

05 лютого 2024 року Рівненський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким адміністративний позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 27.10.2023 № 17 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з 19.04.2023, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що документами, які подав позивач, підтверджено право позивача на зниження пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, суд зазначив, що позивач має для цього достатній страховий стаж (20 років) та досягнув віку з якого призначається пенсія (55 років).

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що позивач не має права на зниження пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки, позивач не проживав у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року більше 3 років.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач є особою потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

15.08.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області із заявою про призначення пенсії, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

27.10.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області прийняло рішення № 117, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку тим, що позивача відсутнє право на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки, так як позивач не проживав зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років.

У рішенні відповідач вказав, що до загального страхового стажу позивача враховано 24 роки 0 місяців 19 днів. Періоди проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано з 01.09.1986 по 04.05.1987, оскільки, згідно з уточнюючою довідкою № 397/01-27 від 16.10.2023, позивач навчався на денній формі в училищі № 11 м. Рівне та з 01.07.1989 по 17.11.1989 працював у Російській Федерації.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.03.2003 року передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За нормою статті 26 вказаного Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Сторонами не заперечується та обставина, що позивач на час звернення до відповідача досяг віку 55 років.

Позивач просить відповідача призначити пенсію зі зменшенням встановленого законом віку виходу на пенсію, як особі, яка постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі Закон № 796-XII).

Відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки, та додатково на 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, умовою для надання пенсій особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні у зоні гарантованого добровільного відселення зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки, та додатково на 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 6 років, є те, що особа повинна була прожити або відпрацювати у цій зоні не менше 3 років станом на 1 січня 1993 року.

У іншому випадку питання про зменшення пенсійного віку не розглядається.

Крім того, початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється особам, які постійно проживали або постійно працювали у гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Додаткове зниження пенсійного віку на 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, визначається залежно від часу проживання, роботи особи у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії.

Відповідно до статті 15 Закон № 796-XII, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 постанови правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями);

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»);

Апеляційний суд встановив те, що позивач має посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (3 категорія) серії НОМЕР_1 .

Таке посвідчення, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII, видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше трьох років.

Зважаючи на те, що посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії видається особам, які постійно проживали або постійно працювали чи постійно навчалися на території зони гарантованого добровільного відселення, станом 01 січня 1993 року не менше 3 років, а для розгляду питання про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку значення має лише факт проживання чи праці у цій зоні, то посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії НОМЕР_1 не підтверджує факт проживання чи праці позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, станом 01 січня 1993 року не менше 3 років.

В такому випадку, до уваги приймаються довідки про період проживання, роботи на території зони гарантованого добровільного відселення.

Для цього позивач надав довідку видану Виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області від 27.03.2023 року № 282/01, у якій зазначено, що позивач зареєстрований та постійно проживав у с. Залужжя, Сарненського (Дубровицького) району Рівненської області з дня народження (18.04.1969) по 17.05.1987 року, з 22.05.1989 року по 09.04.1990 року, з 01.11.1990 року по 24.04.1991 року, з 01.11.1990 року по 21.12.1999 року.

Крім того, позивач надав довідку Виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області № 459 від 24.03.2023 року про те, що позивач зареєстрований та постійно проживав у с. Залужжя, Сарненського (Дубровицького) району Рівненської області з 27.01.2000 року по теперішній час.

Водночас, на противагу доказам про період проживання позивача на території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року відповідач надав лист від Рівненського професійного ліцею № 397/01-27 від 16.10.2023 року про те, що позивач навчався у Рівненському середньому професійно-технічному училищі № 11 за професією «токар» на денній формі навчання з 01.09.1986 року по 04.05.1987 року.

Крім того, відповідач звернув увагу на те, що позивач з 01.07.1989 по 17.11.1989 працював у Російській Федерації, однак на підтвердження цього факту не надав доказів.

Проаналізувавши вказані докази про період проживання позивача у с. Залужжя, Сарненського (Дубровицького) району Рівненської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення, апеляційний суд встановив, що позивач станом на 01 січня 1993 року проживав у цьому населеному пункті більше 3 років.

Зважаючи на наведене, позивач має право на зниження пенсійного віку, кількість років зниження якого залежить від тривалості проживання позивача в зонах радіоактивного забруднення.

Для встановлення права позивача на початкову величину зниження пенсійного віку строком на 4 роки, необхідно встановити чи позивач постійно проживав або постійно працював у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 року по 31 липня 1986 року, незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

На підтвердження факту проживання та праці на території гарантованого добровільного відселення, з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 року по 31 липня 1986 року, позивач надав довідку Виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області від 27.03.2023 року № 282/01, згідно із якою, позивач постійно проживав у с. Залужжя, Сарненського (Дубровицького) району Рівненської області з дня народження (18.04.1969) по 17.05.1987 року.

Тобто, позивач протягом періоду, що дає право на початкову величину зниження пенсійного віку строком на 3 роки (з моменту аварії по 31 липня 1986 року, незалежно від кількості днів), прожив у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Позивач навчався у Рівненському середньому професійно-технічному училищі № 11 за професією «токар» на денній формі навчання вже після 31 липня 1986 року

Отже, позивач має право на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки.

Оскільки додаткове зменшення пенсійного віку застосовується виходячи з розрахунку 1 рік за кожен рік проживання, роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, але не більше 6 років, то для обчислення кількості років, на які додатково позивач має право зменшити пенсійний вік, необхідно встановити час проживання, роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення.

На підтвердження цих обставин позивач надав довідки Виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області від 27.03.2023 року № 282/01 та № 459 від 24.03.2023 року, згідно з якими позивач проживав в с. Залужжя, Сарненського району, Рівненської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення з 18.04.1969 по 17.05.1987 року, з 22.05.1989 року по 09.04.1990 року, з 01.11.1990 року по 24.04.1991 року, з 01.11.1990 року по 21.12.1999 року, з 27.01.2000 року по теперішній час.

Проаналізувавши вказані довідки, апеляційний суд встановив, що ці довідки підтверджують факт проживання позивача протягом часу зазначеного у довідках, у с. Залужжя, Сарненського району, Рівненської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення, окрім періоду навчання у Рівненському середньому професійно-технічному училищі № 11 за професією «токар» на денній формі навчання з 01.09.1986 року по 04.05.1987 року .

Однак, встановлення тривалості проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, що дає позивачу право на додаткове зменшення пенсійного віку є прерогативою відповідача, тому суд не може вдаватись до відповідних обчислень, виконуючи, у такий спосіб, функції органу, що призначає пенсію.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача від 15.08.2023 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з врахуванням висновків апеляційного суду у цій справі.

Отже, висновки, які зробив апеляційний суд у цій справі свідчать про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 27.10.2023 № 17 про відмову в призначенні пенсії позивачу є протиправним, а тому його необхідно скасувати.

При цьому, для ефективного захисту прав позивача, на підставі ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області повторно розглянути заяву позивача від 15.08.2023 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Отже, суд першої інстанції, при задоволенні цієї позовної вимоги, допустив порушення норм матеріального права, в частині порушення норм, які встановлюють порядок обчислення кількості років зменшення пенсійного віку.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому її необхідно задовольнити частково, водночас, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позову шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 27.10.2023 № 17 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача від 15.08.2023 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із частинами 1 та 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

Апеляційний суд встановив, що позивач сплатив судовий збір за подання позову в сумі 1073,60 грн, як за одну немайнову вимогу.

Зважаючи на те, що апеляційний суд задовольнив одну немайнову вимогу, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 1073 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року в справі № 460/27209/23 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 27.10.2023 № 17 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.08.2023 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір в сумі 1073,60 грн. (одну тисячу сімдесят три гривні 60 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель