Справа № 160/11048/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 червня 2024 рокуСправа № 160/11048/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Царікова О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ідентифікаційний код юридичної особи 21910427) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.04.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 як потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань у виплаті компенсації за придбані власним коштом ліки та поверненні коштів, сплачених при ендопротезуванні правого кульшового суглоба;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії:

1) виплатити ОСОБА_1 компенсацію за придбані власним коштом ліки, а саме: кошти за довідкою №534 від 18.10.2022 про амбулаторне лікування потерпілого на виробництві (копія чека про сплату на суму 931,38 грн); кошти за довідкою №537 від 18.11.2022 (копія чека про сплату на суму 1232,57 грн); кошти за довідкою №539 від 19.12.2022 (копія чека про сплату на суму 834,18 грн); загальна сума: 2740,63 грн;

2) виплатити ОСОБА_1 компенсацію за придбані у 2023 році власним коштом після закриття Фонду соціального страхування потерпілих на виробництві: за січень 2023 року - 295,80 грн (копія товарного чека №99-2901 від 21.01.2023); за квітень 2023 року - 307,19 грн (копія товарного чека №99-14460 від 07.04.2023); за травень 2023 року - 276,47 грн (копія товарного чека №99-21101 від 24.05.2023); за червень 2023 року - 307,20 грн (копія товарного чека №99-32920 від 27.06.2023), загальна сума: 1186,66 грн;

3) повернути ОСОБА_1 кошти, сплачені при ендопротезуванні правого кульшового суглоба (епікріз проплачено) з КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені Мечникова» Дніпропетровської обласної ради» за №ЕА8283 з 02.08.2023 по 21.08.2023 (копії товарного чека №11-21187 від 04.08.2023 на суму 12588,89 грн, товарного чека №П4-Чк-0087712 від 05.08.2023 (вебчек) на суму 3562,50 грн; загальна сума: 16151,39 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 означену позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до канцелярії суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши обставини для поновлення строку та докази на підтвердження таких обставин.

Цією ж ухвалою роз`яснено позивачу, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху направлено позивачу засобами поштового зв`язку.

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду (вх. №43333/24), в якій останній просить поновити строк для звернення до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії як пропущений з поважної причини.

Заява мотивована тим, що перебіг строку звернення до суду з даним позовом почався саме після отримання позивачем листа відповідача "Про розгляд звернення" від 27.03.2024 №18665/11105/К-01/8-0400/24 у відповідь на його заяву від 04.03.2024, оскільки з заявою про виплату компенсації за придбані власним коштом ліки позивач раніше звернутися не міг з причин того, що йому не було відомо, до якого конкретно державного органу останній має право звертатися з такими вимогами. 28.04.2023 позивач звернувся до Пенсійного фонду України з заявою, в якій просив надати роз`яснення про орган, якому передано повноваження на здійснення функцій Фонду соціального страхування в частині забезпечення засобами протезування, пересування та іншими технічними засобами реабілітації потерпілих, яким за рішенням МСЕК встановлено таку потребу, та надати роз`яснення про орган, якому передано повноваження на здійснення функцій соціального страхування в частині забезпечення засобами амбулаторного лікування в частині забезпечення засобами амбулаторного лікування або компенсації за придбані ліки в рамках призначеного щомісячного амбулаторного лікування як потерпілого від нещасного випадку на виробництві. Відповіддю Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України №19082-20769/К-03/8-2800/23 від 15.05.2023 на вищезазначену заяву позивачу не було повідомлено про право звернутися саме до Пенсійного фонду України з заявою про виплату компенсації. 28.04.2023 позивач звернувся з аналогічною заявою до Міністерства соціальної політики України. Відповіддю Директорату розвитку соціального страхування та пенсійного забезпечення Міністерства соціальної політики України №1690/0/196-23 від 24.05.2023 позивачу роз`яснено, що Верховною Радою України прийнято Закон України від 21.09.2022 №2620-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким Закон України від 23.09.1999 №1105 "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №1105) викладено у новій редакції з 01.01.2023. Згідно з пунктом 2 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105 з 01.01.2023 припинено Фонд соціального страхування України (далі - Фонд) та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Отже, відтепер Пенсійним фондом України проводяться щомісячні страхові виплати внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (далі - потерпілі на виробництві). Потерпілим на виробництві, яким органами Фонду вже було призначено страхові виплати, повторно звертатися до органів Пенсійного фонду України не потрібно. Саме виходячи з цієї відповіді позивачу не було відомо про необхідність окремо чи повторно звертатися до Пенсійного фонду України з заявою про виплату компенсації за придбані власним коштом ліки та про повернення коштів, сплачених при ендопротезуванні правого кульшового суглоба. Наголошує на тому, що про відмову у компенсації дізнався виключно з відповіді відділу контролю за правильністю призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 27.03.2024. Крім того, зауважив, що не звертався до відповідача до останнього, виходячи виключно з вищезазначеного роз`яснення Міністерства соціальної політики України, згідно з яким повторно звертатися до органів Пенсійного фонду не потрібно.

Суд, розглянувши заяву позивача про поновлення строку звернення до суду із позовною заявою встановив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі №809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Крім того, слід зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Водночас, вжиття конструкції "повинен був дізнатись" в розумінні положень частин 2 та 3 статті 122 КАС України означає неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 800/30/17).

Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Водночас неоднозначність судової практики у певних правовідносинах, відсутність такої чи її сформованість не є обставинами, з якими пов`язується виникнення у позивача права та підстав для судового захисту, тому не можуть вважатись поважними причинами пропуску строку.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач зазначив, що до моменту звернення з заявою від 04.03.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України позивач 28.04.2023 звертався до Пенсійного фонду України та Міністерства соціальної політики України з метою отримання роз`яснення щодо органу, компетентного у справах з виплати компенсації як потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві.

З матеріалів справи судом встановлено, що листом Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України від 15.05.2023 №19082-20769/К-03/8-2800/23 позивачу повідомлено, зокрема, наступне: "Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1105 уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку з 01.01.2023 є Пенсійний фонд України." (абз. 3); "Для взяття на облік особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю, інша особа, яка має право на безоплатне забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації має право звернутися до центрів надання адміністративних послуг; структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення), за зареєстрованим місцем проживання осіб, або за їх фактичним місцем проживання, перебування (в установленому Мінсоцполітики порядку) (пункт 14 Порядку)." (абз. 9).

Тобто, листом Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України від 15.05.2023 №19082-20769/К-03/8-2800/23 було проінформовано позивача про компетентний орган з питань виплати компенсації та надано роз`яснення щодо процедури взяття його на облік.

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що листом Директорату розвитку соціального страхування та пенсійного забезпечення Міністерства соціальної політики України від 24.05.2023 №1690/0/196-23 позивачу повідомлено, зокрема, наступне: "Згідно з пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105 з 01.01.2023 припинено Фонд соціального страхування України (далі - Фонд) та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Отже, відтепер Пенсійним фондом України проводяться щомісячні страхові виплати потерпілим внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (далі - потерпілі на виробництві)." (абз. 3-4).

Тобто, вказаним вище листом позивача також було проінформовано про компетентний орган з питань виплати компенсації.

Крім того, вказаним листом доведено до відома позивача, що: "Потерпілим на виробництві, яким органами Фонду вже було призначено страхові виплати, повторно звертатися до органів Пенсійного фонду України не потрібно." (абз. 5); "Із січня 2023 року фінансування таких виплат здійснюється Пенсійним фондом України на підставі переданих органами Фонду справ отримувачів." (абз. 6).

Тобто, зі змісту вказаного вище листа вбачається, що повторно звертатись до органів Пенсійного фонду України не потрібно у разі перебування потерпілої особи на обліку у Фонді соціального страхування України та отримання страхових виплат.

Разом з тим, до позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду не додано документів на підтвердження перебування позивача на обліку у Фонді соціального страхування України до моменту його реорганізації та приєднання до Пенсійного фонду України, що свідчило б про поважність причин не звернення позивача повторно до органів Пенсійного фонду України.

Суд також звертає увагу на те, що роз`яснення щодо взяття на облік позивача як особи, потерпілої внаслідок нещасного випадку на виробництві для отримання відповідних страхових виплат надано позивачу листом Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України від 15.05.2023 №19082-20769/К-03/8-2800/23, проте, з заявою про виплату компенсації позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області лише 04.03.2024 (тобто, зі спливом більш ніж 9 місяців), а з позовною заявою - лише 30.05.2024.

Враховуючи викладене вище, позивач з травня місяця 2023 року мав можливість порушити перед пенсійним органом питання виплати компенсації, однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення таких дій позивачем.

Отже, позовна заява подана позивачем з порушенням шестимісячного строку звернення з позовом до суду.

З викладеного вище суд дійшов висновку про те, що доводи, зазначені в заяві про поновлення строку звернення до суду, не можуть свідчити про поважність причин пропуску такого строку, оскільки жодних перешкод щодо своєчасного з`ясування позивачем, що його право порушено, об`єктивно не існувало і позивачем це не спростовано

Таким чином, наведені позивачем обставини не можуть бути визнані судом як поважні причини пропуску строку звернення до суду.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд також звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (Постанова Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №521/21851/16-а).

У зв`язку з зазначеним, суд дійшов висновку, що спір між сторонами повинен бути розглянутий в межах шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Водночас, враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, що зумовили несвоєчасне звернення до суду із адміністративним позовом, а тому, не визнає поважними підстави для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом та відмовляє у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду.

Згідно ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пунктів 1, 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається позивачеві та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, позовну заяву слід повернути позивачеві.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 169, 248, 256, 294-297 Кодексу адміністративного судочинства Укаїни, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ідентифікаційний код юридичної особи 21910427) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені статтями 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова