Справа № 420/4249/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/4249/24

Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М. Дата і місце ухвалення: 15.04.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною відмови у поновлення виплати пенсії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо відмови у поновленні виплати пенсії та зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з дати її реєстрації внутрішньо переміщеною особою 06.12.2017р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона зареєстрована та проживала в АР Крим, де отримувала пенсію. З грудня 2017 року Управлінням соціального захисту населення у Суворовському районі м.Одеси ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу та зареєстровано місце проживання внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач стверджувала, що вона неодноразово зверталася до органів ПФУ за консультацією щодо поновлення їй виплати пенсії та отримувала усні відмови з підстав відсутності правового механізму. На письмове звернення 11.05.2023р. ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії листом від 31.05.2023р. ГУ ПФУ в Одеській області відмовило у вчиненні відповідних дій з посиланням на те, що виплата пенсії можлива лише після припинення її виплати на території російської федерації, однак у зв`язку із введенням воєнного стану на території України призупинено листування з рф, в т.ч. надіслання запитів пенсійних справ. Таку відмову ОСОБА_1 вважає незаконною та зазначає, що право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України. Відсутність оригіналу пенсійної справи та інших доказів щодо виплати пенсії позивачу, що зумовлено бездіяльністю відповідача щодо отримання таких доказів, не може нівелювати відомості копії пенсійної справи, а також електронної пенсійної справи, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2024р. позов задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з дати реєстрації внутрішньо переміщеної особи 06.12.2017р.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 15.04.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволені позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням відповідача на те, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку. ОСОБА_1 звернулася до органу ПФУ не із заявою за додатком 3 до Порядку №22-1, а із заявою довільної форми, тому така заява розглянута Головним управлінням в порядку Закону України «Про звернення громадян» з наданням відповідних роз`яснень.

Також, апелянт посилається на те, що до звернення ОСОБА_1 не долучено пенсійну справу та довідку-атестат про дату припинення виплати пенсії, що унеможливлює призначення пенсії (взяття на облік до органу ПФУ) за місцем постійного або тимчасового проживання пенсіонера. У зв`язку із введенням воєнного стану на території України та до його закінчення припинено листування з рф, в т.ч. надіслання запитів пенсійних справ для виплати пенсій особам за новим місцем проживання. Зобов`язуючи ГУ ПФУ в Одеській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з дати реєстрації внутрішньо переміщеної особи 06.12.2017р. суд першої інстанції втрутився з дискреційні повноваження органу ПФУ.

Посилається апелянт і на те, що в грудні 2017 року ОСОБА_1 евакуювалася з АР Крим та отримала довідку як внутрішньо переміщена особа. Однак, до ГУ ПФУ в Одеській області щодо поновлення виплати пенсії позивач звернулася лише 18.05.2023р., а до суду з позовом про оскарження відмови в такому поновленні - 08.02.2024р. Таким чином, ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк звернення до суду, встановлений ст.122 КАС України. Позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість звернутися своєчасно до Головного управління та до суду, тобто у встановлений законом строк. А відтак, суд першої інстанції повинен був застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду, передбачені ст.123 КАС України.

ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що вона звернулася до територіального органу ПФУ особисто і саме спеціаліст ГУ ПФУ в Одеській області надав їй рекомендації звернутися саме у такій формі заяви, яку нею було подано. Щодо посилань апелянта на подання позову із пропуском строку звернення до суду, то ОСОБА_1 зазначає, що вона є літньою особою, потребує стороннього догляду, який здійснює її син, а також потребує постійного лікування. До того ж, наразі не існує строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини державного органу.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала в АДРЕСА_2 ), де з 09.08.2007р. перебувала на обліку Пенсійного фонду України та отримувала пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Пенсійним фондом України 09.08.2007р., пенсійна справа №131685/0114.

06.12.2017р. Управлінням соціального захисту населення у Суворовському районі м.Одеси позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу, що підтверджується довідкою № від 06.12.2017р.

Зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 .

11.05.2023р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про переоформлення пенсії, призначеної в АР Крим. В своїй заяві зазначила, що на даний час вона не має можливості отримувати пенсію, оскільки проживає в м.Одесі.

Листом від 31.05.2023р. ГУ ПФУ в Одеській області повідомило ОСОБА_1 , що виплата пенсії згідно законодавства України можлива тільки після припинення виплати пенсії на території російської федерації. У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні та до його закінчення листування з рф, в т.ч. і на запити пенсійних справ для виплати пенсій за новим місцем проживання призупинено. Зазначено, що рішення про призначення пенсії буде прийнято у разі надання ОСОБА_1 сформованої належним чином паперової пенсійної справи, в т.ч. з документом про припинення виплати пенсії в органах ПФ рф.

Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 та задовольнив поданий нею позов у повному обсязі. Суд зазначив, що під час проживання на території АР Крим, яка з 20.02.2014р. тимчасово окупована російською федерацією, позивач не зверталася до органів Пенсійного фонду України про виплату пенсії і пенсія їй не виплачувалася. Доказів того, що позивач у цей період отримала громадянство російської федерації, суду не надано. За висновками суду, позивач, як громадянин України, має право на отримання пенсії, призначеної їй відповідно до законодавства України. Будучи внутрішньо переміщеною особою, позивач має право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання. Конституційне право позивача на вже призначену пенсію не може бути поставлено у залежність від місцезнаходження її пенсійної справи, а відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у виплаті їй пенсії. Закони про пенсійне забезпечення не передбачають умовою виплати пенсії особі, яка переселилася з тимчасової окупованої території та отримала статус внутрішньо переміщеної особи, отримання від окупаційної влади відомостей про виплату чи припинення виплати пенсії такій особі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р. (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадку коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

15.04.2014р. Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII (далі - Закон №1207-VII), яким визначено статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії російської федерації, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону №1207-VII сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнано тимчасово окупованою територією.

Згідно ст.7 цього Закону для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення … здійснюється відповідно до законодавства України. Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014р. №234, у пункті 1 якого зазначено, що цей Порядок визначає механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які (1) проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і (2) не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації.

Відмовляючи ОСОБА_1 у виплаті пенсії за місцем проживання ГУ ПФУ в Одеській області у листі від 31.05.2023р. послався на положення п.п.9 п.2-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1, яким передбачено, що до заяви про призначення пенсії громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації як одержувач пенсії. Також, Головне управління зазначило, що розгляд заяви ОСОБА_1 має здійснюватися з урахуванням Порядку №234.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі посилання відповідача, оскільки на час звернення до пенсійного органу ОСОБА_1 не проживала і наразі не проживає на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (проживає у м. Одесі), а тому до неї не застосовується ст.7 Закону №1207-VII та прийнятий на її виконання Порядок №234 і, відповідно, п.п.9 п.2-1 Порядку №22-1.

Як наслідок, не застосовується і пункт 4 Порядку №234, яким визначено, що територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів російської федерації; виплата пенсії після надходження-пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Застосування ГУ ПФУ в Одеській області вищезгаданих нормативно-правових актів при розгляді заяви ОСОБА_1 є необґрунтованим.

З 22.11.2014р. набув чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014р. (далі - Закон №1706-VII), яким встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст.1 цього Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ч.1 ст.4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Зазначена норма застосовується до усіх внутрішньо переміщених осіб, зокрема й тих, які відмовилися від довідки.

Таким чином, призначення (поновлення виплати) пенсій особам, які проживали на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, залишили її та зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Крім того, виключний перелік підстав для припинення виплати пенсій наведено у статті 49 Закону №1058-IV, наявність яких у справі, що розглядається, встановлено не було.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова ГУ ПФУ в Одеській області у призначенні (поновленні виплати) пенсії ОСОБА_1 , обґрунтована посиланням на п.п.9 п.2-1 Порядку №22-1 та Порядок №234, є неправомірною.

Відсутність документів на підтвердження припинення виплати пенсії органами Пенсійного фонду російської федерації та неможливість отримання пенсійної справи пенсіонера, не може бути підставою для позбавлення його (її) права на пенсію в Україні.

Висновки колегії суддів у даній справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.01.2024р. по справі №320/424/23.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 звернулася із заявою не за встановленою формою, у зв`язку з чим її розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян», оскільки на подання позивачем заяви не за встановленою формою ГУ ПФУ в Одеській області не зазначало у листі від 31.05.2023р.

Більше того, як стверджує позивач, ОСОБА_1 звернулася особисто до Головного управління, де їй роз`яснено про необхідність написання заяви саме такого змісту.

Надаючи правову оцінку посиланням апелянта про звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду із пропуском строку звернення колегія суддів виходить з наступного.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою, і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права» (рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France), Series A № 333-B, cтop.42, пункт 36).

ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом, наведеним у ч.2 вказаної статті Кодексу, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавець визнав строк у шість місяців достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020р. у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Однак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 12 квітня 2023 року по справі №380/14933/22 погодилась із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Сторонами у справі не заперечується, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні (поновленні) виплати пенсії за місцем взяття її на облік як внутрішньо переміщену особу листом ГУ ПФУ в Одеській області від 31.05.2023р.

З позовом про оскарження вказаної відмови позивач звернулася в лютому 2024 року та просила зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області поновити виплату ї й пенсії з дати її реєстрації внутрішньо переміщеною особою 06.12.2017р. Тобто, позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ст.121 КАС України.

Поряд з цим, звернення особи до суду з пропуском процесуального строку не є безумовною підставою для повернення позовної заяви чи залишення позову без розгляду, тобто застосування наслідків пропуску звернення до суду, встановлених ст.123 КАС України.

Як слідує зі змісту ст.123 КАС України пропущений процесуальний строк звернення до суду може бути поновлений судом за наявності поважних причин такого пропуску, які мають бути підтвердженні документально. Суд може визнати причину пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Колегія суддів вважає обґрунтованим поновлення судом першої інстанції ухвалою від 12.02.2024р. ОСОБА_1 строку звернення з позовом до суду, оскільки враховує, що позивач є літньою особою (85 років) та КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Одеської міської ради надано висновок про наявність у позивача порушення функцій організму, через які вона не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Зазначене, на думку колегії суддів, є об`єктивною перешкодою для своєчасної реалізації ОСОБА_1 права на судовий захист, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду та необхідність застосування наслідків такого пропуску.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення від 15.04.2024р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 04 червня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук