Справа № 120/1809/19-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 червня 2024 року

м. Київ

справа № 120/1809/19-а

адміністративне провадження № К/990/18982/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі №120/1809/19-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.02.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3 716 156,36 грн, а також № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 306 893,99 грн.

Справа неодноразово розглядалася судами.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.12.2019, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2020, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 15.11.2021 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.12.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2021 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового судового розгляду рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13.09.2022, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023, у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 12.10.2023 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.09.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2024, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2024, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області (про визнання протиправними та скасування рішень задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № від 05.02.2019 у частині збільшення суми грошового зобов`язання у розмірі 2 602 131,21 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № від 05.02.2019 у частині збільшення суми грошового зобов`язання у розмірі 215 029,39 грн. В іншій частині позову відмовити.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі №120/1809/19-а, подана представницею скаржника - адвокаткою Дмитрійчук Анжелікою Анатоліївною.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, вчинено посилання на постанови Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №826/12872/17, від 06.11.2018 у справі №813/3274/17, від 20.10.2021 у справі №826/3573/17, від 20.10.2020 у справі №640/4857/19, від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17, від 19.07.2019 у справі №826/4240/18, від 04.06.2020 у справі від 826/7305/17, від 18.01.2021 у справі № 120/395/19-а.

На думку скаржника, суд першої інстанції визначив додаткове благо саме, як суму прощеного (анульованого) кредитором боргу станом на 2014 рік, без посилання на правові норми податкового кодексу України та позиції Верховного суду та за власною ініціативою здійснив розрахунок податкових зобов`язань саме на цю суму і дану позицію підтримав і суд апеляційної інстанції, не надавши правового обґрунтування. Скаржник вважає помилковим твердження суду про наявне додаткове благо в сумах прощеного кредитного боргу, а саме в сумі прощеного боргу визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року, та що відсутні правові підстави для нарахування податкових зобов`язань із врахуванням встановлених судом та сторонами по справі фактичних обставини справи щодо зміни валюти зобов`язання з урахуванням преференцій, передбачених пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України

Також скаржником зауважено, що суд першої та апеляційної інстанції, задовільнивши частково позовні вимоги, прийнявши рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов`язання, без заяв сторін, вийшовши за межі розгляду справи, чим допустив порушення процесуального права (стаття 77 КАС України). Надаючи правову оцінку підставам відповідальності розміру податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов`язання. При цьому заявником касаційної скарги вчинено посилання на постанову Верховного Суду від 28.03.2023 у справі №260/433/19.

Крім того, скаржником наведено розрахунок курсової різниці.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Скаржником не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Скаржником не доведено подібність правовідносин у справах. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.

Скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, не обґрунтовано, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій, в чому висновки судів суперечать правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, суди попередніх інстанцій при винесенні даних рішень враховували правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 28.07.2021 у справі №826/12872/17, від 21.05.2020 у справі №824/257/18-а, від 03.09.2019 у справі №806/2049/18, від 26.12.2018 у справі №2а/0370/3780/11, від 23.10.2018 у справі №808/3458/16. Скаржником не доведено помилковість врахування таких правових позицій.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, посилань на практику Верховного Суду, висловлення незгоди з висновками та розрахунками судів, що не є належним викладенням заявленої підстави касаційного оскарження.

Верховний Суд зауважує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Посилання скаржника на порушення судами норм процесуального права не підміняють визначення підстав касаційного оскарження та також не можуть вважатися належним правовим обґрунтуванням касаційної скарги у розумінні частини 4 статті 328 цього Кодексу.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі №120/1809/19-а повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяІ.А. Васильєва