Справа № 990/13/24
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 травня 2024 року

м. Київ

справа №990/13/24

адміністративне провадження № П/990/13/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,

суддів: Єзерова А.А., Стеценка С.Г., Шарапи В.М., Тацій Л.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Приходько Н.І.,

представниці позивачки - Іщенко Ю.А.,

представника відповідача - Леошка Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про закриття провадження у справі № 990/13/24 за позовом ОСОБА_1 , яка подана адвокаткою - Іщенко Юлією Артурівною, до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, -

УСТАНОВИВ:

1. 15 січня 2024 року до Верховного Суду, як суду першої інстанції, надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), яка подана адвокаткою - Іщенко Юлією Артурівною до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, відповідач), у якій вона просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 27 листопада 2023 року №26/ко-23 про визнання судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді.

2. За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2024 року для її розгляду визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Стрелець Т.Г., суддів: Єзерова А.А., Стеценка С.Г., Шарапи В.М., Тацій Л.В.

3. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 січня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Витребувано у Вищої кваліфікаційної комісії суддів України належним чином засвідчені копії матеріалів суддівського досьє та матеріалів, на підставі яких прийнято рішення від 27 листопада 2023 року №26/ко-23; копію технічної фіксації засідання з суддею ОСОБА_1 від 27 листопада 2023 року.

4. 07 лютого 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив ВККС на позовну заяву.

12 лютого 2024 року до Верховного Суду від Іщенко Ю.А. надійшла відповідь на відзив.

13 лютого 2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи № 990/13/24 адміністративного позову про визнання протиправним та скасування рішення ВККС від 27 листопада 2023 року № 26/ко-23 (зміна підстав позову в порядку частини першої статті 47 КАС України) у редакції від 09 лютого 2024 року та розгляд справи з урахуванням викладених в ній підстав.

18 березня 2024 року від ВККС до суду надійшла заява про приєднання до матеріалів справи рішення відповідача від 14 лютого 2024 року № 55/ко-24, яким внесено виправлення до оскаржуваного рішення.

5. 04 квітня 2024 року до Верховного Суду від ВККС надійшло клопотання про закриття провадження у справі № 990/13/24.

Обґрунтовуючи клопотання відповідач зазначив, що рішення Комісії від 27 листопада 2023 року № 26/ко-23 в розумінні положень статей 84, 88, 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) є рішенням, яке на стадії підведення підсумків кваліфікаційного оцінювання ВККС не може бути окремим (самостійним) предметом судового розгляду.

Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах «кваліфікаційного» провадження ВРП перевіряє вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення обставин, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.

Звернення до суду за захистом порушених прав можливе у разі, коли рішення ВККС із рекомендацією буде актуалізоване через рішення органу, який за законом має право розглядати подану рекомендацію та ухвалювати за нею відповідне остаточне рішення, при цьому таке оскарження має відбуватись разом з остаточним рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

Ці обставини унеможливлюють подальший розгляд справи й ухвалення рішення по суті спору, є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

6. 05 квітня 2024 року від представниці позивачки Іщенко Ю.А. до суду надійшла заява про долучення доказів, а саме її листування з відповідачем, щодо отримання примірника рішення ВККС від 14 лютого 2024 року № 55/ко-24.

Також Іщенко Ю.А. надіслала до суду додаткові пояснення стосовно того, що рішення ВККС від 14 лютого 2024 року № 55/ко-24 підтверджує дискримінаційний, необ`єктивний та упереджений підхід з боку ВККС під час проходження ОСОБА_1 кваліфікаційного оцінювання, а також невмотивованість прийнятого колегією ВККС рішення від 27 листопада 2023 року.

Представниця позивачки зазначила, що дії ВККС по виправленню описок свідчать про упереджене та необ`єктивне ставлення до судді ОСОБА_1 та намагання привести вже ухвалене рішення від 27 листопада 2023 року до вимог виставлення балів з урахуванням висновку про підсумки тестувань особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей з суддею ОСОБА_1 після ознайомлення з обґрунтуванням заявленого позову. В поясненнях висловлена позиція, що здійснені відповідачем виправлення, не можуть вважатись виправленням арифметичних помилок, оскільки змінюють рішення ВККС від 27 листопада 2023 року.

7. В судовому засіданні 08 квітня 2024 року судом прийнято до розгляду заяву позивачки про зміну (збільшення) підстав позову.

Представник ВККС підтримав заявлене клопотання про закриття провадження у справі.

Представницею ОСОБА_1 заявлено клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з неотриманням примірника клопотання ВККС про закриття провадження та необхідністю часу на підготовку заперечень.

Судом встановлено, що ані позивачка, ані її представниця не отримували примірник клопотання ВККС про закриття провадження у справі.

Вирішено задовольнити клопотання Іщенко Ю.А. та відкласти розгляд справи на 27 травня 2024 року.

8. 25 квітня 2024 року до суду від Іщенко Ю.А. надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі. Обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення не має рекомендаційного характеру, тобто за своєю правовою природою є імперативним приписом, має ознаки правозастосовного, індивідуального (персонального) акта відносно судді ОСОБА_1 , яке порушує її права та законні інтереси, а тому може бути оскаржене до суду.

З моменту прийняття ВККС рішення від 27 листопада 2023 року №26/ко-23 права та законні інтереси судді ОСОБА_1 знаходяться у стані правової невизначеності, подолання якої є визначальним для їх поновлення та реалізації.

Законне прагнення судді користуватись презумпцією доброчесності судді, що закріплена у положеннях статті 127 Конституції України, та перебувати під захистом такої презумпції, здійснюючи правосуддя на професійній основі та проголошуючи рішення іменем України, через відсутність в учасників справи будь-яких сумнівів щодо її відповідності вимогам, які висуваються до професійного судді, складає суть законного інтересу судді, який має бути предметом судового захисту в силу положень статті 5 КАС України.

Представниця позивачки зазначила, що в даному випадку відсутні підстави для закриття провадження у справі. Закриття є обмеженням щодо самої можливості розгляду спору в суді, оскільки національним і міжнародним законодавством особі гарантовано право на доступ до правосуддя.

9. 20 травня 2024 року від адвокатки ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення. Повідомлено про звернення до Верховного Суду з позовом до ВККС про:

- визнання протиправними дії ВККС під час засідання у складі колегії від 14 лютого 2024 року щодо внесення виправлень до розділу «ІІХ. Висновки за результатами кваліфікаційного оцінювання судді» та викладення таблиці в іншій редакції у рішення ВККС №26/ко від 27 листопада 2023 року;

- визнання протиправним і скасування рішення ВККС №55/ко-24 від 14 лютого 2024 року в частині п.2 резолютивної частини рішення, а саме - внесення виправлення до розділу «ІІХ. Висновки за результатами кваліфікаційного оцінювання судді» та викладення таблиці в іншій редакції рішення ВККС №26/ко від 27 листопада 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження по справі № 990/146/22 за вищезазначеним позовом до ВККС.

Представниця ОСОБА_1 звернула увагу на зроблений судом в ухвалі від 30 квітня 2024 року висновок, що позивачка звертається з вимогами про скасування рішення ВККС від 14 лютого 2024 року про виправлення описки, яке є невід`ємною частиною рішення ВККС від 27 листопада 2023 року про визнання судді такою, що не відповідає займаній посаді. В свою чергу, правомірність рішення ВККС від 27 листопада 2023 року є предметом судового розгляду у справі №990/13/24.

Іщенко Ю.А. вважає, що позовні вимоги про визнання дій ВККС протиправними та скасування її рішення від 14 лютого 2024 року в частині слід розглядати нерозривно з позовною заявою про скасування рішення ВККС від 27 листопада 2023 року в межах справи № 990/13/24.

10. В судове засідання призначене на 27 травня 2024 року прибули представники позивача та відповідача.

Представник ВККС підтримав клопотання від 04 квітня 2024 року про закриття провадження у справі № 990/13/24 з мотивів наведених у ньому.

Представниця позивачки заперечувала проти задоволення зазначеного клопотання з мотивів наведених у письмових запереченнях. Наголошувала, що рішення відповідача має самостійний характер та може бути предметом розгляду суду без актуалізації рішенням ВРП.

Вирішуючи клопотання ВККС про закриття провадження у справі, суд зазначає, що оцінка обставин справи та доказів відбувається в межах цього клопотання.

11. Судом встановлено, що Указом Президента України від 27 червня 2013 року № 352/2013 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Вільшанського районного суду Кіровоградської області.

Указом Президента України від 06 вересня 2013 року № 503/2013 ОСОБА_1 переведена на посаду судді Голосіївського районного суду міста Києва.

Рішенням ВККС від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, серед яких була і суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1

Рішенням ВККС від 16 березня 2018 року № 54/зп-18 затверджено декодовані результати першого етапу «Іспит» кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді, зокрема ОСОБА_1 .

Комісія вирішила допустити позивачку до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді - «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

Рішенням ВККС від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 призначено проведення тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, зокрема ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.

У зв`язку з припиненням 07 листопада 2019 року повноважень членів ВККС кваліфікаційне оцінювання судді ОСОБА_1 не завершено.

Згідно із рішенням ВККС від 20 липня 2023 року № 34/зп-23 з метою продовження процедур оцінювання, передбачених Законом, здійснено повторний автоматизований розподіл справ між членами ВККС стосовно осіб, п`ятирічний строк призначення яких на посаду судді закінчився.

За наслідками повторного розподілу справ між членами ВККС доповідачем з продовження кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1 визначено Сабодаша Р.Б .

За результатами кваліфікаційного оцінювання, 27 листопада 2023 року колегією № 3 у складі: головуючого - Сергія Чумака, членів Комісії - Андрія Пасічника, Романа Сабодаша (доповідач) прийнято рішення № 26/ко-23, яким визначено, що суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді набрала 482,25 бала. Визнано суддю Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді. Визнано підтвердженою інформацію про недостовірність (у тому числі неповноту) тверджень, указаних суддею Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у декларації доброчесності судді за 2016 рік.

Рішенням ВККС у складі колегії № 3 від 18 грудня 2023 року № 63/ко-23, вирішено внести до вищої ради правосуддя подання про звільнення судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 у зв`язку з визнанням такою, що не відповідає займаній посаді.

Рішенням ВККС від 14 лютого 2024 року № 55/ко-24 у складі колегії № 3 внесено виправлення до пункту 94 рішення ВККС від 27 листопада 2023 року № 26/ко-23 про визнання судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді. Зазначивши правильним оцінений Комісією критерій доброчесності у 75 балів та виключивши з нього слово «критерій» після слів «проведення співбесіди». Внесено виправлення до розділу «IIX. Висновки за результатами кваліфікаційного оцінювання судді.».

Вважаючи, що рішення ВККС від 27 листопада 2023 року № 26/ко-23 порушує її права та законні інтереси, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Враховуючи наведені обставини справи суд зазначає про таке.

12. Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною третьою статті 124 Основного Закону України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист одним із способів, передбачених цією статтею, або в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд в ухвалі від 31 жовтня 2023 року у справі № 990/106/23 зазначав, що у контексті завдань адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача, а тому особа повинна довести (а суд - установити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

У цьому ж судовому рішенні Верховного Суду указано, що до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але й їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір, тобто щодо особи, яка звернулася до суду. Прийняте суб`єктом владних повноважень при виконанні управлінських функцій рішення, вчинені дії або бездіяльність безпосередньо стосуються правового статусу (прав, законних інтересів, свобод, обов`язків) цієї особи.

Вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні та конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначав про те, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Проаналізувавши наведені юридичні позиції Конституційного Суду України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2023 року у справі № 9901/41/21 сформулювала висновок, згідно з яким позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване в законах України право на належний судовий захист прав та інтересів особи передбачає можливість звернення до суду лише у разі існування спірних правовідносин, тобто у разі установлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №640/6129/22 колегія суддів зауважувала, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду, тобто негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб`єктів владних повноважень.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

13. Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Згідно із пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС України в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС України.

За змістом статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є, зокрема, рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

Як передбачено в частинах другій, четвертій статті 84 цього Закону, за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом. Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді , який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб. У розгляді питання про кваліфікаційне оцінювання судді можуть бути присутніми представники органу суддівського самоврядування.

Згідно із частинами першою, другою статті 88 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді. Зокрема, суддя, який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.

Відповідно до частини третьої цієї статті рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; рішення не підписано будь-ким із складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання; суддя не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Згідно із частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

Відповідно до змісту частини восьмої статті 101 цього Закону, рішення ВККС, яке містить рекомендацію з пропозицією до здійснення певних дій та ухвалення певного рішення, може бути оскаржене, але за обов`язкових умов - тоді, коли буде ухвалене рішення за відповідною рекомендацією та разом з таким рішенням.

Установлення законом такої умови не обмежує право кожного, хто його має, на оскарження рішень ВККС до адміністративного суду, однак запроваджує, оптимізує чи робить раціональною можливість звернення до суду за захистом своїх прав, коли рішення Комісії з рекомендацією буде актуалізоване через рішення органу, який за законом уповноважений розглядати рішення з рекомендацією й ухвалювати за ним відповідне рішення.

14. Із змісту норм статей 1, 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя», прийняття рішення про звільнення судді з посади належить до компетенції ВРП, у тому числі й щодо звільнення судді на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України за поданням ВККС.

Отже, вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції ВРП, після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання, та викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.

Разом з цим, рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є на цьому етапі кваліфікаційного оцінювання підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС.

Враховуючи те, що процедура кваліфікаційного оцінювання, підбиття її підсумків (у ВККС) і застосування наслідків (рішенням ВРП) є стадіями єдиного провадження, рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, а є частиною цього «кваліфікаційного» провадження.

Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах «кваліфікаційного» провадження ВРП перевіряє вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення обставин, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб, ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.

ВРП може ухвалити рішення про відмову в задоволенні подання про звільнення судді з посади. У цьому випадку, суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення.

Отже, визначальними та остаточними висновками у межах кваліфікаційного оцінювання щодо підтвердження або непідтвердження суддею здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді є саме висновки ВРП, які можуть спричиняти настання певних правових наслідків для судді, а не рішення ВККС, яке власне має рекомендаційний характер для ВРП.

15. Стосовно доводів представниці ОСОБА_1 , що оскаржуване рішення не має рекомендаційного характеру, а є індивідуальним (персональним) актом відносно позивачки, яке порушує її права та законні інтереси, а тому може бути оскаржене до суду, колегія суддів КАС ВС зазначає про таке.

Після прийняття ВККС рішення від 27 листопада 2023 року № 26/ко-23, справу передано колегії № 3, для внесення Вищій раді правосуддя подання про звільнення судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 із займаної посади.

Ураховуючи зміст рішення від 27 листопада 2023 року № 26/ко-23, ВККС у складі колегії рішенням від 18 грудня 2023 року № 63/ко-23 вирішила внести до Вищої ради правосуддя подання про звільнення судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у зв`язку з визнанням такою, що не відповідає займаній посаді.

Отже, рішення ВККС від 18 грудня 2023 року № 63/ко-23 є доповненням рішення від 27 листопада 2023 року № 26/ко-23 в частині способу його реалізації.

Колегія суддів, підсумовуючи викладене, зауважує, що відсутність у рішенні від 27 листопада 2023 року № 26/ко-23 пункту про рекомендаційний характер такого рішення не змінює його правової природи та не є підставою, за якої воно може бути предметом розгляду у суді, оскільки таке рішення не має самостійних правових наслідків.

16. ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави. Для оскарження рішення ВККС щодо надання рекомендації такою подією чи фактором є рішення, ухвалене за відповідною рекомендацією, тобто тільки після ухвалення відповідним органом (ВРП) рішення, яким буде задоволено рекомендацію про звільнення, у позивачки виникне право для звернення до суду за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів.

З огляду на наведене, можна констатувати, що рішення Комісії від 27 листопада 2023 року №26/ко-23 є тим рішенням, яке на стадії підбиття підсумків кваліфікаційного оцінювання ВККС не може бути окремим (самостійним) предметом судового розгляду з підстав, наведених у цій ухвалі.

17. За усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 9901/637/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 9901/23/19, від 07 березня 2024 року у справі № 9901/541/18 та інших, у яких предметом оскарження є рішення ВККС у межах кваліфікаційного оцінювання судді, звернення до суду за захистом порушених прав можливе у разі, коли рішення ВККС із рекомендацією буде актуалізоване через рішення органу, який за законом має право розглядати подану рекомендацію та ухвалювати за нею відповідне остаточне рішення, при цьому таке оскарження має відбуватись разом з остаточним рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

Оскільки на момент звернення позивачки до суду із цим позовом у січні 2024 року не існувало рішення ВРП за відповідною рекомендацією ВККС, разом з яким могло бути оскаржене рішення ВККС від 27 листопада 2023 року №26/ко-23, зазначене рішення не може бути самостійним предметом судового розгляду, відтак провадження у справі підлягає закриттю.

18. Колегія суддів КАС ВС також зауважує, що відмовляючи у відкритті провадження по справі № 990/146/22 за позовом ОСОБА_1 до ВККС щодо визнання протиправними дій відповідача та скасування рішення №55/ко-24 від 14 лютого 2024 року Верховний Суд керувався тими самими мотивами, що наведені у вищезазначених судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

А тому твердження представниці позивачки, що такі вимоги мають бути розглянуті в межах розгляду цієї справи є помилковими, оскільки, як рішення ВККС від 27 листопада 2023 року так і рішення від 14 лютого 2024 року не можуть бути предметом розгляду суду до їх актуалізації рішенням ВРП.

19. Частиною першою статті 239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

У цій справі такої потреби немає, оскільки мотивами для закриття провадження у справі стали не стільки порушення правил предметної підсудності, скільки передчасне звернення суб`єкта адміністративного права до адміністративного суду, якому за процесуальним законом підсудний цей спір.

Керуючись статтями 2, 22 пунктом 1 частини першої статті 238, статтями, 241-243, 245, 248, 250, 256, 262, 266, Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про закриття провадження у справі № 990/13/24.

Закрити провадження у справі № 990/13/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 27 листопада 2023 року №26/ко-23 про визнання судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді.

Ухвала Верховного Суду може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя Стрелець Т.Г.

Судді Єзеров А.А.

Стеценко С.Г.

Шарапа В.М.

Тацій Л.В.