Справа № 580/11348/23
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Заїки М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ДПС у Черкаській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.04.2023 №0-2301 за підписом керівника (виконуючого обов`язки) ГУ ДПС у Черкаській області (м. Черкаси) В. Лушникова.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки належні Позивачу на праві власності об`єкти нерухомості відносяться до будівель промисловості, то вони не можуть бути об`єктом оподаткування в силу п. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, адже використовуються ОСОБА_1 у господарській діяльності за призначенням.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом було залишено поза увагою ненадання Позивачем доказів здійснення діяльності з промислового виробництва та використання приміщень у господарській діяльності внаслідок неподання повідомлення за формою №20-ОПП, що свідчить про правомірність оскаржуваного індивідуального акту.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 16.05.2024.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд прийшов до правильного висновку про поширення на належне на праві власності Позивача нерухоме майно положень пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, що встановлено також рішенням суду у справі №580/239/23. Зауважує, що всупереч доводів Апелянта, подання повідомлення за формою №20-ОПП не є обов`язковою умовою для виключення нерухомості з об`єктів оподаткування. Підкреслює, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято не за встановленою формою, містить неправильне посилання на пункт та статтю законодавчого акта, на підставі якого зроблено розрахунок, а в розрахунку не зазначено ставку податку. Крім іншого, зауважує, що спірний індивідуальний акт прийнятий поза межами встановлених Податковим кодексом України строків.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2024 справу призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.10.2020 №229790103 ОСОБА_1 є власником товарного складу-майстерні загальною площею 1 701,3 кв. м, розташованого у АДРЕСА_1 , що складається з товарного складу-майстерні, А-1, та прибудови, а, а' (а.с. 26).

Із змісту декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 09.10.2020 №ЧК91 вбачається, що товарний склад-майстерня належить до будівель/споруд за кодом ДКБС:1252.9 «Склади та сховища інші» (а.с. 27-30).

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основними видами економічної діяльності якої є: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.30 Обслуговування напоями; 93.29 Організування інших видів відпочинку та розваг; 23.12 Формування й оброблення листового скла; 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон; 38.11 Збирання безпечних відходів; 38.32 Відновлення відсортованих відходів (а.с. 25).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 25.08.2023 отримано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 02.05.2023 №0-2301, яким Позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік в сумі 55 292,25 грн (а.с. 9).

Указаний індивідуальний акт за наслідками адміністративного оскарження залишений без змін рішенням ДПС України від 09.11.2023 №33664/6/99-00-06-01-03-06 (а.с. 10-11).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 14, 36, 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а також Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 №457 (далі - ДК 009:2010), Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-200, затвердженого наказом Держкомстату України від 17.08.2000 №507 (далі - ДК 018-200), суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки належне Позивачу нерухоме майно є будівлями промисловості, то останні не належать до об`єктів оподаткування.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилами пп. 266.3.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 ст. 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно пп. 266.7.2 п. 266.6 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади».

Матеріали справи свідчать, що належний Позивачу на праві приватної власності товарний склад-майстерня за адресою: АДРЕСА_1 , мають ознаки будівель промисловості, оскільки згідно декларації про готовність до експлуатації об`єкта (а.с. 27-30) має код ДКБС 1252.9, що відповідно до ДК 018-2000 класифікується як «склади та сховища інші». Указані обставини учасниками справи не оспорюються.

У свою чергу, відповідно до ДК 009:2010 економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво». Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Отже, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Зазначений висновок щодо застосування указаної норми пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17.

Як було встановлено вище, до видів економічної діяльності ОСОБА_1 за ДК 009:2010 належать, зокрема, 23.12 Формування й оброблення листового скла та 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон, що відповідають класифікації у секції С «Переробна промисловість», а види діяльності за кодами 38.11 Збирання безпечних відходів та 38.32 Відновлення відсортованих відходів, що відповідають класифікації у секції Е «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами».

Отже, одними з видів діяльності ОСОБА_1 є такі, що класифікуються у секціях С і Е за КВЕД ДК 009:2010, які передбачені пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Водночас, будь-яких належних і допустимих доказів, зокрема, первинних документів, складених на виконання господарських операцій, якими б підтверджувалося використання ОСОБА_1 товарного складу-майстерні за адресою: АДРЕСА_1 , в її господарській діяльності у межах діяльності, що класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, Позивачем не надано.

Крім іншого, судова колегія зауважує, що буквальне розуміння положень згаданого пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України свідчить, що умовою його застосування є те, що основна діяльність платника податку має класифікуватися у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.

Проте, як було встановлено раніше, основним видом діяльності ОСОБА_1 є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний), тобто діяльність, яка не класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що неподання ОСОБА_1 повідомлення про всі об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, свідчить про фактичне невикористання Позивачем у господарській діяльності товарного складу-майстерні, а відтак останній належить до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Аналіз змісту пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України свідчить, що ним не передбачено такої обов`язкової умови для виключення нерухомого майна з переліку об`єкта оподаткування як подання повідомлення за формою №20-ОПП.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що за правилами об`єктом оподаткування, згідно п. 22.1 ст. 22 ПК України, можуть бути майно, товари, доход (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, із наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Для здійснення такого податкового контролю застосовується Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (далі - Порядок №1588).

Відповідно до п. 8.1 Порядку №1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.

За положеннями п. 8.2 Порядку №1588 визначено, що об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи - підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.

Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).

Повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, подається до органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.

Згідно п. 8.4 Порядку №1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Тобто, повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. №20-ОПП, подається до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування. Довідник об`єктів оподаткування розміщено на офіційному сайті ДПС України.

Указана позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.05.2021 у справі №560/3008/19 та від 01.03.2023 у справі № 200/3904/21.

У площині наведеного колегія суддів зазначає, що за встановлених у цій справі обставин заперечення контролюючим органом факту використання платником податків у власній виробничій діяльності та відсутності доказів зворотного неподання фізичною особою-підприємцем повідомлення за формою №20-ОПП додатково вказує на відсутність документального підтвердження використання ОСОБА_1 належного їй на праві власності нерухомого майна для діяльності, що класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що у межах цієї справи не встановлено підстав для застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки відсутні всі передбачені указаною нормою податкового закону умови виключення нерухомості з об`єктів оподаткування, а саме - використання для діяльності, що класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.

Відтак висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог є помилковими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

З приводу твердження Позивача про те, що Відповідачем порушено встановлений пп. 266.7.2 п. 266.6 ст. 266 ПК України строк направлення спірного податкового повідомлення-рішення, що свідчить про його протиправність, колегія суддів зазначає, що пропуск контролюючим органом встановленого строку (до 1 липня поточного року) нарахування податкового зобов`язання та надсилання податкового повідомлення-рішення не спростовує наявність у позивача податкового обов`язку здійснити сплату відповідних грошових зобов`язань.

Таке правозастосування узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 28.02.2020 у справі № 804/4231/16, від 24.12.2020 у справі № 820/5357/17 та від 21.06.2023 у справі № 160/13606/20.

Щодо аргументів ОСОБА_1 про невідповідність спірного індивідуального акту формі «Ф» податкового повідомлення-рішення, що є додатком до Порядку надсилання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204, колегія суддів зазначає, що дійсно, у ньому містяться посилання на норми (ст. ст. 287, 288 ПК України), які не стосуються сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також у ньому не зазначено ставку податку у відсотках (колонка 9). Поряд з цим, указані недоліки оскаржуваного податкового повідомлення-рішення за відсутності в якості підстав позову аргументів про неправильний розрахунок контролюючим органом податкового зобов`язання, за встановлених вище обставин не свідчать про його протиправність.

Посилання Позивача на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 у справі №580/239/23, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2023, та яким визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення з цього ж податку та з цього майна, однак за 2021 рік, колегія суддів вважає помилковим.

Так, у межах справи №580/239/23 судами надавалася оцінка використанню нерухомого майна протягом 2021 року, тобто іншого, ніж у справі №580/11348/23 податкового (звітного) періоду. У зв`язку з чим обставини, встановлені у межах справи №580/239/23, не є преюдиційними щодо справи №580/11348/23. До того ж в силу положень ч. 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище наявність правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на відсутність доказів використання платником податків будівлі промисловості у власній виробничій діяльності у 2022 році, та, як наслідок неможливості поширення на нього пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Черкаського окружного адміністративного суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що стали підставою для невірного її вирішення. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області - задовольнити повністю.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

М.М. Заїка

Повний текст постанови складено 04 червня 2024 року.