Справа № 520/2151/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 р. Справа № 520/2151/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, повний текст складено 15.04.24 у справі № 520/2151/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Державної казначейської служби України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Державної казначейської служби України (далі також відповідачі), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невідшкодування шкоди ОСОБА_1 внаслідок дії частини третьої статті 54 Закону України від 28.02.1991 за № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ), в редакції Закону України від 28.12.2014 за № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України»;

- стягнути з держави Україна на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 175 365,5 грн за рахунок бюджетних асигнувань шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного рахунку Державного бюджету.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року відкрито спрощене провадження у справі у порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу термін - п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом із зазначенням обґрунтованих та поважних причин його пропуску та доказів поважності таких причин.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строків звернення до суду залишено без задоволення. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу, а справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, що зумовили пропуск строку звернення до суду, так як станом на момент подання позову відсутні дієві компенсаційні механізми за шкоду, заподіяну особі актами і діями, що визнані неконституційними, зокрема, внаслідок дії статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII. З посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.07.2023 у справі № 420/8355/22, від 24.01.2024 у справі № 810/820/18, наголошує на неможливості обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного права на соціальний захист, що підтверджується також установленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, копія ухвали про залишення позовної заяви без руху доставлена представнику позивача до електронного кабінету у системі "Електронний суд" 03.04.2024 об 11:30, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

09.04.2024 від представника позивача до Харківського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла заява про поновлення строків звернення до суду.

В обґрунтування заяви зазначено, що держава, починаючи з 2015 року, порушує права осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому, обмежуючи останніх у 6 - місячному строці звернення до суду, порушується принцип верховенства права. Також представник позивача посилався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.07.2023 у справі № 420/8355/22, від 24.01.2024 у справі № 810/820/18.

Приймаючи ухвалу від 15 квітня 2024 року про залишення адміністративного позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не навів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення позивача до суду, які б завадили йому звернутися з цим позовом протягом встановленого законом строку, а тому наведені позивачем обставини визнав недостатніми для висновку про те, що позивач своєчасно звернувся до суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, з урахуванням такого.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі № 815/91/18.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежено, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд установив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 за №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Верховний Суд у постанові від 18.04.2022 у справі № 540/5397/21 дійшов висновку про те, що строк звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої неконституційним актом, слід обраховувати з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення та підлягає застосуванню шестимісячний строк.

З матеріалів позовної заяви судом установлено, що позивач заявив позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невідшкодування йому шкоди внаслідок дії частини третьої статті 54 Закону України від 28.02.1991 за № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції Закону України від 28.12.2014, №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», та стягнення з держави Україна на його користь матеріальної шкоди в розмірі 175365,50 грн за рахунок бюджетних асигнувань шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного рахунку Державного бюджету.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що право позивача на відшкодування матеріальної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, виникло в зв`язку з визнанням такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ч. 3 ст. 54 Закону № 796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 за № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи рішенням Конституційного суду України від 07.04.2021 за № 1-р(II)/2021 (далі за текстом - Рішення).

Вказане Рішення опубліковане у "Віснику Конституційного Суду України" № 3/2021 від 11.06.2021.

Отже, саме з цієї дати (11.06.2021) слід обчислювати строк на звернення до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом у цій справі ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду 24.01.2024, тобто з істотним пропуском шестимісячного строку на звернення до суду з адміністративним позовом.

Отже, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, відхиляє посилання представника позивача в обґрунтування відсутності обмеження строку звернення до суду будь-яким строком на постанови Верховного Суду від 20.07.2023 у справі № 420/8355/22 та від 24.01.2024 у справі № 810/820/18, оскільки предметом спору у вказаних справах, які розглядались Верховним Судом, було припинення виплати пенсії органом Пенсійного фонду у зв`язку з виїздом пенсіонера за межі України, за відсутності спору щодо розміру такої пенсії, тому відповідні судові рішення Верховного Суду не є релевантними до спірних правовідносин.

Інших обґрунтованих доводів щодо підстав поновлення позивачу строку звернення до суду апеляційна скарга не містить.

Отже, позивач так і не навів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення позивача до суду, які б завадили йому звернутися з цим позовом протягом встановленого законом строку, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що наведені позивачем обставини є недостатніми для висновку про те, що позивач своєчасно звернувся до суду.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення строку звернення позивача до суду є обґрунтованим і законним.

Суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції і погоджується з його висновками.

Доводи та аргументи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у справі № 520/2151/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк