Справа № 320/9327/24
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9327/24 Головуючий у І інстанції - Кочанова П.В.,
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Файдюка В.В.,

за участю секретаря Дудин А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2024 року у справі за заявою Головного управління ДПС у м.Києві до ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у м. Києві звернулось до суду з заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків.

В обґрунтування заяви вказує, що посадові особи Головного управління ДПС у м. Києві з метою проведення перевірки здійснили вихід за податковою адресою ОСОБА_1 , однак уповноваженою особою ОСОБА_1 відмовлено посадовим особам податкового органу в допуску до перевірки, в той час, як відмова платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки за наявності законних підстав на її проведення є однією із підстав для прийняття рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків, обґрунтованість якого підлягає підтвердженню в судовому порядку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2024 року заяву задоволено, внаслідок чого підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ОСОБА_1 , застосованого на підставі рішення в.о. начальника ГУ ДПС у м. Києві від 22.02.2024 №13188.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом доведено наявність підстав для застосування адміністративного арешту майна платника податків відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволені заяви про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що недопуск посадових осіб податкового органу до перевірки був мотивований неотриманням платником податків копії наказу ГУ ДПС у м. Києві від 08.02.2024 № 673-п та повідомлення про проведення планової виїзної перевірки засобами поштового зв`язку через «Укрпошту». При цьому, вважає, що включення до плану-графіку податкових перевірок та безпосередньо проведення такої податкової перевірки суперечить нормам Податкового кодексу України. Також, зауважує про наявність спору про право.

Головним управлінням ДПС у м. Києві подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. Вказує, що в подальшому представників контролюючого органу було допущено до проведення перевірки, внаслідок чого податковим органом 01.03.2024 прийнято рішення про звільнення майна платника податків ОСОБА_1 з-під умовного адміністративного арешту, накладеного рішенням Головного управління ДПС у м. Києві від 22.02.2024 № 13188.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду представник апелянта до суду не прибув, при цьому, представник ГУ ДПС у м.Києві, який з`явився в судове засідання, просив справу розглянути в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що наказом в.о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві від 08.02.2024 за №673-п призначено провести документальну планову виїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 21.02.2024 по дату завершення перевірки, тривалістю 10 робочих днів. Перевірку провести з метою дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2022, дотримання вимог обліку та збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 31.12.2022.

Згідно затвердженим Державною податковою службою України планом-графіком проведення документальних планових перевірок платників податків на 2024 рік та на підставі ст.ст. 20, 77, 82 Податкового кодексу України, п. 2 ч. 1 ст.13 розділу IV, ст. 25 розділу VI Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (зі змінами) у зв`язку зі змінами п.п. 69.35-2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу, внесеними Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо скасування мораторію на проведення податкових перевірок» від 09.11.2023 № 3453-ІХ, та наказу №673-п від 08.02.2024.

08.02.2024 ГУ ДПС у м. Києві складено відповідне повідомлення про проведення перевірки за №122/26-15-24-02-01, яке направлено засобами поштового зв`язку.

Згідно з інформацією Укрпошти щодо надіслання рекомендованого поштового відправлення №565, воно прийнято поштовим відділенням 01011 - 08.02.2024, під час доставки поштовим відділенням 02068 не вручене - 12.02.2024.

Матеріали справи містять копію конверта надіслання рекомендованого поштового відправлення за трекінгом №565 ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

19.02.2024 контролюючим органом сформовані направлення на перевірку № 3887/26-15-24-02-01, №3888/26-15-24-02-01, № 3889/26-15-24-02-01 та №3890/26-15-24-02-01.

21.02.2024 посадовими особами контролюючого органу складено акт № 1215/Ж6/26-15-24-02-01 о 14 год. 53 хв. про відмову уповноваженої особи платника податків ОСОБА_1 адвоката Ліндаєва О.С., який діє за ордером на надання правничої (правової) допомоги від 20.02.2024, здійснити відповідний запис підпису у направленнях на перевірку та допустити представників Головного управління ДПС у м. Києві для проведення перевірки.

Також, посадовими особами контролюючого органу 21.02.2024 складено акт № 1216/Ж6/26-15-24-02-01 про відмову у допуску до документальної планової виїзної перевірки з причини неотримання платником копії наказу та повідомлення через Укрпошту.

22.02.2024 об 11 год. 55 хв., розглянувши звернення та додані до нього матеріали управління податкового аудиту фізичних осіб Головного управління ДПС у м. Києві від 21 лютого 2024 року про застосування адміністративного арешту майна платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), в.о. начальника ГУ ДПС у м. Києві прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків №13188, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), що перебуває (розміщене, зберігається) за адресами: АДРЕСА_3 та іншими адресами, за якими платник ОСОБА_1 здійснює фінансову-господарську діяльність та зберігає активи, з таких підстав: платник податків відмовляється від проведення документальної планової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Підстави застосування адміністративного арешту майна та порядок його застосування визначені ст. 94 ПК України.

Так, згідно п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до п. 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин:

- платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

- фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

- платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

- відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

- відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

- платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

- платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу;

- платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Відповідно до п.п. 94.3, 94.4 ст. 94 ПК України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у п. 94.5 цієї статті. Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно п. 94.5 ст. 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до п. 94.6 ст. 94 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Таким чином, аналіз норм ст. 94 ПК України дає підстави дійти висновку, що законодавець чітко визначив, що однією із підстав для застосування адміністративного арешту майна є відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Отже, застосування адміністративного арешту з наведеної підстави можливе у разі, по-перше, відмови платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної перевірки, по-друге, вказана перевірка проводиться за наявності законних підстав для її проведення.

Судом установлено, що у рішенні про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 22.02.2024 в якості підстав для застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ОСОБА_1 вказано: «платник податків відмовляється від проведення документальної планової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби».

Згідно сталої позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постанові від 11.01.2024 у справі №520/19803/23, перевірка причин відмови у допуску посадових осіб податкового органу до проведення податкової перевірки з боку платника податків, обґрунтованості рішення про застосування адміністративного арешту майна входять до предмета доказування у справах, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 283 КАС України.

Так, відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно п. 77.6 ст. 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із ст. 81 цього Кодексу.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що платник податків може відмовити в допуску до перевірки виключно з підстав непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків наказу та направлень на проведення перевірки, службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на перевірку, або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог закону.

При цьому, п. 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Відповідно до п. 45.1 ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.

Підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014 № 22, встановлено, що з метою дотримання вимог ст.ст. 77 та 79 розділу II Кодексу підрозділи органу державної фіскальної служби, які очолюють здійснення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки, забезпечують надсилання рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення під розписку платнику податків (посадовій особі або законному (уповноваженому) представнику) копії наказу про проведення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення.

При цьому, Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього.

Як вже зазначалось вище, наказ про проведення перевірки Головного управління ДПС у м.Києві від 08.02.2024 за №673-п та повідомлення про проведення перевірки за №122/26-15-24-02-01 були направлені ОСОБА_1 рекомендованим листом за трекінгом №565 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .

Так, абз. 2 п. 77.4 ст. 77 ПК України визначено, що право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючим органом дотримано вимоги п. 81.1 ст.ст. 81, 42.2 ст 42 ПК України, оскільки копія наказу про проведення перевірки від 08.02.2024 та повідомлення від 08.02.2024 надіслані ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

При цьому, згідно інформації Укрпошти щодо надіслання рекомендованого поштового відправлення за трекінгом відправлення №565, воно прийнято поштовим відділенням 01011 - 08.02.2024, під час доставки поштовим відділенням 02068 не вручене - 12.02.2024.

Все вищевикладене дає підстави стверджувати, що платник податків безпідставно не допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, а тому відповідно до п. 94.6 ст. 96 ПК України у керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу виникли обґрунтовані прийняття рішення про застосування арешту майна платника податків.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять заяву представника ОСОБА_1 , в якій останній зазначає, що ФОП ОСОБА_1 допускає до перевірки працівників Головного управління ДПС у м.Києві, які не були допущені 21.02.2024, у зв`язку з незнанням законодавства (а.с. 158).

В подальшому, представників Головного управління ДПС у м.Києві було допущено до проведення перевірки, внаслідок чого контролюючим органом 01.03.2024 прийнято рішення про звільнення майна платника податків ОСОБА_1 з під умовного адміністративного арешту, накладеного рішенням Головного управління ДПС у м. Києві від 22.02.2024 № 13188 (а.с. 160-161).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

В.В. Файдюк