Справа № 320/8571/23
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року 320/8571/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Балаклицького А.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 бригадного генерала ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу в частині,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 бригадного генерала ОСОБА_2 (далі також відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 бригадного генерала ОСОБА_2 від 04.02.2023 №2-ОД щодо накладення на начальника штабу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Ухвалою суду від 04.07.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Адміністративний позов обґрунтовано безпідставністю застосування до позивача дисциплінарної відповідальності з огляду на відсутність обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує, що у межах спірних правовідносин він діяв відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому суду відзиві.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 та мас військове звання підполковник.

Пунктом 2 наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04 лютого 2023 року № 2-ОД за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11, 16 49, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині зобов`язання свято і непорушно додержуватись законів України виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), бути ввічливим 1 справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності, начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 , який застосував нестатутні заходи впливу, фізичне та психічне насильство по відношенню до старшого сержанта ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_4 , продемонстрував підлеглим своєю поведінкою приклад розв`язності, нахабності та вседозволеності, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення - попередження про неповну службову відповідність.

Не погоджуючись з наведеним вище рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження.

Відповідно до статті 97 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Крім того, відповідно до пункту 9 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого наказом Міністерства оборони України від 10 грудня 2018 року № 623 начальник Головного управління видає накази, здійснює інші повноваження за напрямом діяльності відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командири, посади яких у цьому Статуті не визначені, користуються дисциплінарною владою стосовно підлеглих військовослужбовців згідно з військовими званням, передбаченим їх посадою: е) полковник, бригадний генерал, генерал-майор (капітан І рангу, комодор, контр-адмірал) - владою командира бригади (полку, корабля 1 рангу) Відповідно до Переліку посад, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського складу, та граничних військових звань за цими посадами у Міністерстві оборони України, затвердженого Указом Президента України від 05 травня 2020 року № 166/2020 (у редакції Указу Президента України від 13 жовтня 2020 року № 4312020), за посадою начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 передбачається військове звання генерал-майор, контр-адмірал.

Отже, начальник Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 користується дисциплінарною владою стосовно підлеглих військовослужбовців владою командира бригади (полку, корабля рангу).

Відповідно до статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення передбачені пунктами а-г, а також пунктами д-ж (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до пункту г статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, а саме попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби).

Таким чином, начальник Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальник Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сили України наділений відповідними повноваженнями щодо застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як попередження про неповну службову відповідність.

Таким чином начальник Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 наділений повноваженнями щодо віддання наказу, притягнення підлеглого військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, застосування до підлеглого військовослужбовця такого виду дисциплінарного стягнення, як попередження про неповну службову відповідність та реалізував ці повноваження у спосіб, визначений законом.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України Військова служба правопорядку у Збройних Силах України - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

Відповідно до статті 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому Тобто вчинення правопорушення військовослужбовцем Військової служби правопорядку у Збройних Силах України є іміджевими втратами не лише для Збройних Сил України, а й для спеціального правоохоронного формування у складі Збройних Сил України (Військової служби правопорядку у Збройних Силах України), що є неприпустимим особливо в умовах повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України.

Відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування Відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, визначати не лише порядок проведення службового розслідування, а й порядок проведення службової перевірки.

Відповідно абзацу третього пункту 2 розділу Порядку проведення службового розслідування У Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, службова перевірка комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення.

Таким чином, як це вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Головного управління проводилась службова перевірка, правове регулювання якої не пов`язане зі статтею 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оскільки у зв`язку з призначенням службової перевірки начальнику Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 ще не було відомо про факт правопорушення, а також всі інші обставини, які відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України є необхідними для притягнення підлеглого військовослужбовця у до дисциплінарної відповідальності.

Тобто з метою перевірки інформації про факт правопорушення і було призначено службову перевірку.

Відповідно до пункту 6 розділу VІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, завершення службової перевірки визначається днем подання результатів перевірки на розгляд для прийняття рішення.

Таким чином службова перевірка, що стала підставою для видання оспорюваного наказу, завершилась 27 січня 2023 року.

Відповідно до статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Таким чином оспорюваний наказ було видано на 8-й день з дня закінчення службової перевірки, а отже в межах строків, визначених статтею 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Доводи та посилання позивача на лист за підписом начальника управління запобігання вчиненню, виявлення і припинення кримінальних та інших правопорушень заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13 січня 2023 року № 306/1/335 є необґрунтованими, оскільки не містять належних та достатніх доказів про завершення службової перевірки, оскільки зі змісту цього листа не вбачається можливим встановити дату подання результатів перевірки на розгляд для прийняття рішення начальником Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, позивачем у таких доводах самостійно зазначається, що на момент направлення цього листа, результати службової перевірки ще не були затверджені.

Щодо строків проведення службової перевірки, суд зазначає про те, що відповідно до пункту б розділу VІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, строк проведення службової перевірки не може перевищувати одного місяця. У разі невстановлення винних осіб службова перевірка може бути продовжена відповідним командиром (начальником), який призначив перевірку, але не більше ніж на один місяць.

При цьому, нормативними актами не визначено порядок реалізації повноважень щодо продовження службової перевірки.

В той же час загальний строк проведення службової перевірки, як це вбачається зі змісту пункту б розділу VІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, не може бути більшим ніж два місяці.

Як зазначає позивач, службова перевірка була розпочата 02 грудня 2023 року, а завершилась, як це було зазначено вище - 27 січня 2023 року, тобто в межах двох місячного строку її проведення.

Таким чином, службова перевірка, що є предметом дослідження підстав видання оспорюваного наказу, проведена у порядку встановленому законодавством.

Ураховуючи зазначене, начальник Військової служби правопорядку Збройних Силах України - начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 мав необхідні та достатні підстави для видання оспорюваного наказу.

Відповідно до пункту 2 розділу УИ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, під час службової перевірки встановлюються:

особа, яка вчинила дисциплінарне правопорушення або порушення виконавської дисципліни, обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни;

не виконані або неналежно виконані військовослужбовцем розпорядження, доручення, вказівки начальників, службові обов`язки;

наявність чи відсутність події, з приводу якої призначалась перевірка.

Службовою перевіркою встановлено чотирьох осіб, що вчинили правопорушення, а саме командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_5 , начальник штабу - перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 , головний сержант військової частини НОМЕР_1 штаб-сержант ОСОБА_6 , начальник складу взводу забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_7 .

Службовою перевіркою на основі пояснень старшого телефоніста штабу військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_8 , радіотелефоніста штабу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_9 , помічника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанта ОСОБА_10 , водія І роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_11 та інших посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , та інших матеріалів службової перевірки встановлено, що в період часу з 01 липня по 02 липня 2022 року та з 04 липня по 05 липня 2022 року позивач застосовував нецензурну лексику в бік солдата ОСОБА_4 та старшого сержанта ОСОБА_3 , а також інші заходи фізичного та психічного насильства по відношенню до останніх (удари по голові, чіпляння до елементів форми одягу, штовхання, приставляння леза ножа до живота та шиї, встромляння пляшки до рота, приниження особистості, нецензурні образи).

На основі встановлених обставин посадові особи, що проводили службову перевірку дійшли висновку, що позивач неналежно виконував службові обов`язки, порушив вимоги статей 11, 16, 49, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині зобов`язання свято і непорушно додержуватись законів України виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності.

Стаття 11 Статуту внутрішньої служби визначає, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції Украйни та законів Украйни, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових та професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають, у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь i гідність кожної, людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойовім дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає наступне, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Стаття 49 Статуту внутрішньої служби визначає, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Зі змісту висновків службової перевірки вбачається, що факт вживання спиртних напоїв військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 та факти фізичного насильства над військовослужбовцями знайшли своє підтвердження, тобто подія з приводу якої призначалась службова перевірка мала місце. Позивачем вказані обставини належними та допустимими доказами спростовано не було.

Таким чином, оспорюваний наказ начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано обґрунтовано.

Під час службової перевірки, керуючись повноваженнями, визначеними пунктом 2 розділу ІV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, опитувався позивач, який надав відповідні пояснення.

Крім того відповідними правами, які передбачені пунктом 3 розділу IV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608, позивач у ході проведення службової перевірки не скористався.

Таким чином вбачається, що відповідачем оспорюваний наказ видано з урахуванням права позивача на участь у процесі прийняття рішення.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) було доведено правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 бригадного генерала ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу в частині відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Балаклицький А. І.