Справа № 320/7711/24
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року Справа № 320/7711/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в місті Києві у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач-1), в якому просить суд:

- Визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження ВП № 65386587 від 12.01.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що постановою державного виконавця від 13.05.2021 в порядку вимог Закону України «Про виконавче провадження» було відкрито виконавче провадження № 65386587 з примусового виконання виконавчого документа - виконавчого листа № 761/42270/16-а, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва від 03.11.2020 року. 14.07.2021 виконавчою службою повідомлено листом від 05.08.2021, що боржником пенсійним фондом проведено перерахунок розміру пенсії, виплату заборгованості по сумі 70965,64 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету та зазначено, що подальші дії будуть вчинятися державним виконавцем у відповідності до вимог ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження». Про те, 26 січня 2024 року позивач отримав постанову державного виконавця від 12.01.2024 про закінчення виконавчого провадження № 65386587, зі змісту якої позивачу стало відомо про застосування до боржника виконавцем штрафу керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» та оскільки рішення суду згідно виконавчого документа без участі боржника виконати не можливо, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 12.01.2024 на адресу Шевченківського управління поліції ГУНП України у м. Києві направлено повідомлення від 12.01.2024 про вчинення посадовими особами Головного управління ПФУ в м. Києві кримінального правопорушення. Та, виконавець вказав, що ним вчинено всі дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» на виконання рішення суду.

Позивач вважає спірну постанову протиправною покликаючись на положення ст. 1, ст. 2, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 25.11.2020 у справі № 554/10238/18 наполягає, що виконавцем не вжито усіх дій та заходів щодо виконання рішення суду визначених зокрема в ст. 18 вказаного Закону.

Позивач наголосив, що боржником рішення суду у справі № 761/42270/16-а фактично виконано частково, пенсійний орган лише здійснив перерахунок пенсії, однак її виплати не проведені до сьогоднішнього часу.

Вважає, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного виконання рішення суду згідно з виконавчим документом.

Просить суд визнати протиправною та скасувати спірну постанову.

19 лютого 2024 року ухвалою суду було залишено позовну заяву без руху у відповідності до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку із невідповідністю позовної заяви ч. 1 ст. 160, ч. 5 ст. 160 КАС України та надано десятиденний строк для усунення недоліків.

18 квітня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України - 28 травня 2024 року о 10:00 год.; залучено до участі в адміністративній справі співвідповідача - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (місцезнаходження: 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка 15) та витребувано докази по справі від співвідповідача - завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №65386587.

27.05.2024 від співвідповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі відповідач-2) на виконання вимог ухвали суду від 18.04.2024 надіслано завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №65386587 та зазначено, що проти позову заперечує, просить розглянути справу у письмовому провадженні без участі представника ЦМУ МЮ (м. Київ).

Відзиву, інших заяв, клопотань, додаткових доказів сторонами до суду не заявлено та не подано.

28.05.2024 судом ухвалено здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що за ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, адміністративна справа вирішується судом у порядку письмового провадження за наявними у ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм наступну правову оцінку.

03.03.2020 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 761/42270/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не складанні на дату звільнення з військової служби ОСОБА_1 довідки про виплачені види грошового забезпечення грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію, одноразову грошову допомогу при звільненні, винагороду за участь в АТО, премію до Дня Збройних Сил України, щомісячну додаткову винагороду, які не входять в довідку №116/131 від 13 липня 2016 року про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, та не направлення довідки до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві через уповноважений орган ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до розрахунку грошової допомоги при звільненні грошового забезпечення із урахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889»; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 скласти на дату звільнення з військової служби ОСОБА_1 довідку про виплачені види грошового забезпечення грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію, одноразову грошову допомогу при звільненні, винагороду за участь в АТО, щомісячну додаткову винагороду, які не включені в довідку №116/131 від 13 липня 2016 року про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, та направити довідку до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві через уповноважений орган ІНФОРМАЦІЯ_1 ; в решті позовних вимог відмовлено.

Згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі № 761/42270/16-а апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) задоволено частково; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, військової частини НОМЕР_1 про протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України та від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та індексації грошового забезпечення; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та індексації грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві щодо не врахування індексації та щомісячної додаткової винагороди при обчисленні ОСОБА_1 розміру пенсії на підставі довідки Військової частини НОМЕР_1 №116/163 від 01 вересня 2016 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 14 липня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації на підставі довідки Військової частини НОМЕР_1 №116/163 від 01 вересня 2016 року; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зокрема, за вказаною постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі № 761/42270/16-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, зокрема, здійснити з 14 липня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додатково) грошової винагороди та індексації на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 № 116/163 від 01 вересня 2016 року.

Окружним адміністративним судом міста Києва видано 03.11.2020 виконавчий лист № 761/42270/16-а за заявою позивача.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.05.2021 в порядку вимог ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження № 65386587 з примусового виконання виконавчого документа - виконавчого листа № 761/42270/16-а, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва від 03.11.2020.

Вказаною постановою в п. 2 виконавцем зазначено про виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів.

На заяву позивача від 14.07.2021 відповідачем-2 листом від 05.08.2021 за вих.№ 12898 повідомлено про те, що листом №2600-0904-5/86086 Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві вказано про проведення перерахунку розміру пенсії із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації на підставі довідки Військової частини НОМЕР_1 №116/163 від 01 вересня 2016 року, виплату заборгованості по сумі 70965,64 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету.

Відповідачем-2 вказано також, що подальші дії будуть вчинятися державним виконавцем у відповідності до вимог ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), керуючись п. 11 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову від 12.01.2024 про закінчення виконавчого провадження № 65386587.

В даній постанові державним виконавцем вказано, що у відповідності до вимог даних статей Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин, виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. В ході примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа, в зв`язку з невиконанням боржником рішення суду, керуючись статтями 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем винесено постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн. та 10200 грн. Оскільки, рішення суду згідно виконавчого документу без участі боржника виконати не можливо, керуючись статтями 63, 75 Закону України- "Про виконавче провадження» державним виконавцем 12.01.2024 на адресу Шевченківського управління поліції ГУНГ України у м. Києві направлено повідомлення від 12.01.2024 про вчинення посадовими особами Головного управління ПФУ в м. Києві кримінального правопорушення. Враховуючи викладене, державним виконавцем вчинено всі дії передбачені Законом України "Про виконавче провадження" на виконання даного рішення суду.

Отримавши вказану постанову державного виконавця позивач вважаючи таку протиправною звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених прав та інтересів.

Відтак, предметом спору у справі є постанова державного виконавця від 12.01.2024 винесена в межах виконавчого провадження №65386587 про закінчення виконавчого провадження за п. 11 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим суд вважає необхідним встановити протиправність чи законність спірної постанови, відповідність такої положенням ч. 2 ст. 2 КАС України із дотриманням принципів адміністративного судочинства визначених частиною третьою вказаної статті чинного кодексу адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою та четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Зокрема, суд зазначає слідуюче.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII, у відповідній редакції) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Статтею 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, серед переліченого: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

А також за ч. 3 ст. 18 вказаного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, з урахуванням вказаного, зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 № 1404-VIII).

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 19 Закону 1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону 1404-VIII).

Згідно ч. 5 ст. 19 Закону 1404-VIII боржник, серед іншого, зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 Закону 1404-VIII).

Суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону - за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно частин 1-3 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи та аналізуючи наведені положення законодавства суд зазначає, що виконавче провадження як завершальна стадія, зокрема, виконання рішення суду та відповідного виконавчого документа передбачає не лиже обов`язок боржника щодо виконання виконавчого документа та рішення суду, а й права та обов`язки виконавця, які визначені задля забезпечення виконання виконавчого документа боржником. Перелічені в ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII обов`язки виконавця є вичерпними, та щодо прав державного виконавця, які він може вчиняти під час проведення виконавчих дій у справі не є вичерпними, останній вправі здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання та застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Відповідно, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Та, у залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Як наслідок, вбачається, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

За обставинами по справі та наданими матеріалами виконавчого провадження №65386587 вбачається, що боржнику Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві постановою про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2021 було зазначено про виконання рішення суду протягом десяти робочих днів за виконавчим листом №761/42270/16-а виданого 03.11.2020 щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, зокрема, здійснити з 14 липня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додатково) грошової винагороди та індексації на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 № 116/163 від 01 вересня 2016 року.

Пенсійний фонд своїм листом від 27.05.2021 №2600-0904-5/86086 зазначає державному виконавцю посилаючись на п. 20 та п. 29 ст. 116 Бюджетного кодексу України вказує про те, що без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. У випадках, коли в рішенні суду не вказана кінцева дата періоду, за який здійснити перерахунок пенсії, виплата за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства якими керувався суд при винесені рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача (постанова Верховного Суду України від 05.03.20 справі № 21-293а13, постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 19.12.2011 №8). Розмір пенсії на виконання Рішення суду обчислювався до дати проведення перерахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, тобто з 14.07.2016 по 31.12.2017. Виплату заборгованості по постанові Шостого апеляцій адміністративного суду м. Києва від 24.09.2020 у справі № 761/42270/16 14.07.2016 по 31.12.2017 нараховані на виконання рішення суду, в сумі 70 965,64 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету. Розмір пенсійної виплати з 01.01.2018 становить 9232,91 грн.

Зокрема, пенсійний фонд вказує, що оскільки, Управлінням здійснено виконання рішення суду ОСОБА_1 в межах повноважень, відповідно до чинного законодавства, боржник просить закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

До зазначеного листа боржником долучено перерахунок пенсії з 14.07.2016 від 17.12.2020 та розрахунок на доплату пенсії в сумі 70 965,64 грн. від 17.12.2020.

Стягувач ОСОБА_1 16.07.2021 за вх. № 9100 звернувся до виконавчої служби із зверненням щодо результатів виконання постанови державного виконавця від 13.05.2021 по ВП 65386587 боржником.

Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 05.08.2021 №65386587/4 повідомлено стягувача про те, що пенсійним фондом здійснено перерахунок пенсії за виконавчим документом №761/42270/16-а від 03.11.2020 та вказуючи на ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та п. 20 та п. 29 ст. 116 Бюджетного кодексу України вказує, що виплати пенсії можуть бути здійснені ГУ ПФУ в м. Києві виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законом, крім того без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Розмір пенсії на виконання рішення суду обчислювався до дати проведення перерахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, тобто з 14.07.2016 по 31.12.2017, виплату заборгованості в сумі 70 965,64 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету.

Також, виконавча служба повідомила, що подальші дії будуть вчинятись державним виконавцем у відповідності до ст.ст. 63, 65 Закону № 1404-VIII.

Відповідно, постановою державного виконавця від 05.12.2022 за ВП №65386587 із посиланням на ст. 18, п.1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII та у відповідності до ст.ст. 63, 65 Закону № 1404-VIII на боржника накладено штраф у сумі 5100 грн. на користь держави за невиконання судового рішення.

Та, в даній постанові державним виконавцем відмічено про те, що станом на 05.12.2022 у відділі відсутня інформація, що підтверджувала б повне та фактичне виконання рішення суду відповідно до покладених зобов`язань.

Аналогічно, постановою державного виконавця від 21.02.2023 також накладено штраф на боржника та у розмірі 10 200,00 грн. за невиконання рішення суду та зазначено про те, що станом на 21.02.2023 у відділі відсутня інформація, що підтверджувала б повне та фактичне виконання рішення суду відповідно до покладених зобов`язань.

Таким чином, державний виконавець встановив, що станом на 05.12.2022 та станом на 21.02.2023 боржником рішення суду не виконано.

12.01.2024 державним виконавцем надіслано до Шевченківського управління поліції ГУНП України в м. Києві відповідно до ст. 63, ст. 75 Закону № 1404-VIII повідомлення про вчинення кримінального правопорушення ГУ ПФУ в м. Києві де вказано про не те, що станом на 12.01.2024 рішення повно і фактично боржником не виконано та просив внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

12.01.2024 державний виконавець виносить спірну постанову про закінчення виконавчого провадження № 65386587, в якій зазначає про те, що оскільки, рішення суду згідно виконавчого документу без участі боржника виконати не можливо, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 12.01.2024 на адресу Шевченківського управління поліції ГУНГ України у м. Києві направлено повідомлення від 12.01.2024 про вчинення посадовими особами Головного управління ПФУ в м. Києві кримінального правопорушення. Державний виконавець також зазначив, що вчинено всі дії передбачені Законом України "Про виконавче провадження" на виконання рішення суду.

Враховуючи позицію позивача, суд відмічає, що ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обов`язки та права виконавця, що згадано судом вище та зокрема серед прав виконавця є право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну та вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно, суд зазначає, що державним виконавцем зазначеним правом визначеним в ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII останній скористався, одержував інформацію від боржника щодо виконання рішення суду та отримував відповідні пояснення щодо невиконання рішення суду у визначений ст. 26 вказаного закону строк.

Суд зазначає позивачу, що право накладення арешту на кошти та інші цінності боржника, звертатись до суду щодо встановлення чи зміну способу виконання рішення суду, розстрочку чи відстрочку його виконання, звертатись до суду щодо обмеження в праві виїзду керівника юридичної особи боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду або погашення заборгованості за рішенням суду про стягнення періодичних платежів є правом виконавця та таке право розповсюджується та забезпечується виконавцем задля повного виконання рішення суду боржником не за всіма виконавчими документами, рішеннями суду за якими відкрито виконавче провадження.

В даній справі виконавче провадження відкрито державним виконавцем щодо зобов`язання здійснити з 14.07.2016 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додатково) грошової винагороди та індексації на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 № 116/163 від 01 вересня 2016 року, відповідно порядок виконання рішення суду немайнового характеру визначений Розділом VIII Закону № 1404-VIII.

Суд зауважує, що виконавчий документ №761/42270/16-а від 03.11.2020 не містить вимог майнового характеру, не містить зазначення конкретної суми до виплати стягувачу та відповідно за чинним законодавством такий виконавчий документ обмежується вчиненням виконавцем усіх необхідних дій та здійснення заходів щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII) та не обмежується в праві вчиняти дії та користуватись іншими повноваженнями визначеними даним Законом (ч. 3 ст. ст. 18 Закону № 1404-VIII) але як вказує суд враховуючи зобов`язальну частину виконавчого документу.

Відтак, суд приходить до висновку, що в межах даного виконавчого провадження № 65386587 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинено усі необхідні дії та здійснено заходи щодо забезпечення примусового виконання рішення суду виконавчого документу №761/42270/16-а виданого 03.11.2020 у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом № 1404-VIII.

Щодо посилання позивача на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 25.11.2020 у справі № 554/10283/18 де застосовано також правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 18.06.2019 у справі №826/14580/16 (пункти 40-43) та зазначено про те, що накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа та такі дії і заходи не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання, відтак, звернення з повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання, суд зазначає, що за даною справою, яка не є подібною до цієї за обставинами виникнення спірних правовідносин, та не враховується судом, боржником під час виконання виконавчого документу про зобов`язання перерахувати і виплатити позивачці пенсію, призначену відповідно статей 37, 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції, що була чинна на момент призначення пенсії), не змінюючи базовий місяць індексації пенсії у зв`язку з підвищенням посадових окладів працюючих державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", зі збереженням відсотку нарахування пенсії на момент її початкового призначення в розмірі 90% заробітної плати державного службовця відповідної посади з розміру: 15344,74 грн з 1 січня 2016 року, з якої сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на підставі довідки №66/21-132 від 4 липня 2016 року Управління Служби безпеки України в Полтавській області, і з урахуванням розмірів виплат, включених до розміру середньої заробітної плати на підставі постанови Октябрського районного суду міста Полтави від 5 травня 2016 року у справі №554/2055/16-а без обмеження граничного розміру пенсії та третя особа здійснила зазначений перерахунок, однак розмір заробітної плати, з якого робиться перерахунок і нарахування пенсії, Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області застосувало інший ніж визначено постановою Октябрського районного суду міста Полтави від 30 серпня 2016 року, а саме замість заробітної плати у розмірі: 15344,74 грн, третя особа застосувала заробітну плату у розмірі: 7753,48 грн. Тобто, за даною справою виникли обставини зміни порядку перерахунку та нарахування спірної пенсії позивачці боржником, що мало бути перевірено державним виконавцем в період перебування у нього в провадженні виконавчого документу зобов`язального характеру, який безпосередньо має в собі умови проведення індексації пенсії стягувача.

Та за даною справою, виконавчий документ немайнового характеру не вбачається вчинення боржником інших дій ніж визначені виконавчим документом та законом дій щодо перерахунку пенсії, питання виникло лише у виконанні зобов`язальної частини рішення суду щодо виплати перерахованої пенсії у розмірі 70 965,64 грн.

Відповідно до п. 11 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Як згадано вище за ч. 3 ст. 63 даного Закону № 1404-VIII вбачається, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-18, 19-1 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII).

Суд приходить до висновку та вказує, що в даній справі виконання виконавчого документу боржником в частині виплати спірної пенсії, яка під час виконавчого провадження №65385687 перерахована боржником та визначена у сумі 70 965,64 грн., можливо здійснити лише за участю боржника, враховуючи при цьому обставини того, що боржник є державною установою, фінансування якої в повному обсязі здійснюється за видатками із бюджету, зокрема і за видатками, які передбачені бюджетом для виплати пенсії, заборгованостей по пенсіям.

Також, суд зазначає, що за п. 20 та п. 29 ст. 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України; здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України.

У висновку суду, постанова державного виконавця від 12.01.2024 про закінчення виконавчого провадження №65386587 за п.11 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» є правомірною та скасуванню не підлягає, позивач не обґрунтував протиправність спірної постанови.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах та системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до наслідків вирішення справи судом, застосування ст. 139, ст. 143 КАС України не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення (підписання) суддею.

Суддя Войтович І.І.