Справа № 320/20720/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

05 червня 2024 року № 320/20720/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до Державної міграційної служби України, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про скорочення строку перебування в Україні від 12 лютого 2024 року №0058, винесене Державною міграційною службою України, щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- продовжити строк перебування в Україні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з возз`єднанням сім`ї та проходженням Камінським Віталієм військової служби у лавах ЗСУ за контрактом для відсічі збройної агресії рф.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 було відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

04.04.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій позивач просить суд зупинити дію рішення про скорочення строку перебування в Україні від 12 лютого 2024 року №0058, винесеного Державною міграційною службою України, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник зазначає, що вона 12 лютого 2024 року в передбачені законом терміни звернулася до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з відповідною заявою про продовження строку перебування в Україні на підставі того, що її чоловік, громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить добровільно військову службу у лавах ЗСУ за контрактом.

13 лютого 2024 року на електрону поштову адресу позивача надійшов лист від ДМС України та рішення про скорочення терміну перебування в Україні, відповідно до якого позивачу було скорочено термін перебування в Україні до 14 лютого 2024 року.

Позивач наголошує, що її чоловік - ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Республіки Білорусь, паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , знаходився та зараз знаходиться на військовій службі у Збройних силах України на підставі укладеного контракту між ОСОБА_8 та Міністерством оборони України.

На час звернення до суду з позовною заявою, чоловік позивача, громадянин ОСОБА_9 , знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 на підставі укладеного контракту з ЗСУ та за власним бажанням боронить територіальну цілісність України від збройної агресії рф, при цьому знаходиться на передовій.

Позивач наголошує, що вона прибула до України разом з малолітньою донькою, ІНФОРМАЦІЯ_3 , до свого чоловіка з метою об`єднання сім`ї та подальшого постійного проживання на території України і набуття громадянства України з обов`язковою відмовою від громадянства Республіки Білорусії.

При цьому позивач стверджує, що оскільки вона є дружиною іноземця, військовослужбовця, який уклав відповідний контракт з ЗСУ, вона має законне право як дружина військовослужбовця перебувати на території України на законних підставах. До того ж саме на цих підставах уповноважений орган продовжував строк перебування позивача на території України, що підтверджується листом ДМС від 26.04.2024.

Позивач зауважує, що на даний час виникла необхідність у поданні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів матиме негативні наслідки, які втілюються у депортацію позивач поза межі України, при тому, що її чоловік знаходиться на території України та захищає територіальну цілісність України.

Позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення її порушених прав, за захистом яких вона звернулося до суду.

Таким чином, за твердженням позивача, на даний час існує небезпека для неї, яка може мати незворотні наслідки у разі, якщо позивача депортують, після чого позивач вже не зможе відстоювати у суді свої порушені права, надавати до суду свої пояснення тощо, а також не зможе заїхати на територію України до свого чоловіка, який наразі знаходиться на службі у лавах ЗСУ.

На підставі викладеного, позивач стверджує про необхідність надання їй тимчасового судового захист на період розгляду справи.

Розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову по суті, суд зазначає таке.

Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа (або до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими КАС України), заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (заявника) від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу (заявнику) реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача (заявника), в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем (заявником) на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (вимогам майбутнього позову, у разі подачі заяви до подання позову).

Водночас, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника). Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача (заявника), оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятої Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами (або вимогами майбутнього позову, якщо заява подається до подачі позову).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Співмірність вжиття заходів забезпечення позову відображено у практиці Європейського Суду з прав людини, який визнає можливість застосування попереднього заходу, такого як судова заборона (справа Verlagsgruppe News Gmbh проти Австрії та Libert проти Бельгії).

У справі Мікалефф проти Мальти Суд визнав можливість застосування статті 6 до попередніх заходів та зазначив, що має бути розглянутий характер попереднього заходу, його предмет, завдання та вплив на конкретне право.

Проміжне рішення може бути еквівалентне попередній або забезпечувальним заходам і процедурам. Такий принцип застосовується і у визначені застосування статті 6 (справа Меркіка та інші пороти Мальти).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 87640690) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 92270719) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 78022699).

При цьому слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Республіки Білорусь, що підтверджується паспортом № НОМЕР_4 .

Згідно з відміткою на сторінці 30 цього паспорту Державною міграційною службою України було продовжено строк перебування в Україні до 17.02.2024 (номер запису 8011).

Оскаржуваним у даній справі рішенням Державної міграційної служби України від 12 лютого 2024 року №0058 строк перебування позивача в Україні був скорочений до 14.02.2024 на підставі підпункту 1 пункту 35 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150.

Відповідно до цієї норми протягом продовженого іноземцю або особі без громадянства строку перебування ДМС або її територіальним органом приймається рішення про скорочення строку перебування у разі отримання даних із відомчої інформаційної системи ДМС, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що строк перебування було продовжено на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття цього рішення, позивач звернулася до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування, стверджуючи, що жодні неправдиві відомості, підроблені чи недійсні документи для продовження свого строку перебування в Україні вона не надавала, позаяк вона є дружиною (членом сім`ї) іноземця ОСОБА_11 , який на законних підставах тимчасово проживає на території України у зв`язку з укладенням в установленому порядку контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України.

На підтвердження даних фактів позивач надала:

- копію свідоцтва про укладення шлюбу;

- копію контракту від 10.06.2023, укладеного між чоловіком позивача ОСОБА_8 , та Міністерством оборони України, про проходження військової служби у Збройних Силах України;

- копію посвідчення учасника бойових дій чоловіка позивача ОСОБА_11 ;

- копії довідок т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_5 від 10.07.2023 №1847, від 10.07.2023 №1852 та від 11.07.2023 №1854, якими підтверджено проходження чоловіком позивача ОСОБА_8 , військової служби у ЗСУ за контрактом іноземця у В/Ч НОМЕР_3 на посаді кулеметника 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, шпк «солдат», ВОС НОМЕР_6 , тарифний розряд 5;

- копії медичних документів про перебування чоловіка позивача ОСОБА_11 , на лікуванні;

- копію припису ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19.02.2024 №1263 з пропозицією до чоловіка позивача ОСОБА_11 , вибути у розпорядження командира В/Ч НОМЕР_3 19.02.2024;

- копію контракту від 21.02.2024, укладеного між чоловіком позивача ОСОБА_8 , та Міністерством оборони України, про проходження військової служби у Збройних Силах України;

- копії довідок начальника штабу заступника командира Військової частини НОМЕР_5 від 21.02.2024 №415д та від 06.03.2024 №802 про перебування чоловіка позивача ОСОБА_11 , на військовій службі в В/Ч НОМЕР_3 з 21.02.2024.

З огляду на вказане, суд зазначає, що обставини прийняття відповідачем спірного рішення про скорочення строку перебування позивача в Україні від 12 лютого 2024 року №0058 є спірними та входять у предмет доказування у даній справі.

У той же час, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 36 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150 у рішенні про скорочення строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України зазначається строк, протягом якого особа зобов`язана виїхати з України. Такий строк не може бути більш як п`ять календарних днів з дня прийняття рішення.

У спірному рішенні від 12 лютого 2024 року №0058 визначений відповідний строк до 14.02.2024.

При цьому, ані вищевказаний Порядок №150, ані Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не містять норми про те, що у випадку оскарження у судовому порядку рішення про скорочення строку перебування в Україні дія такого рішення зупиняється.

За таких обставин, вирішуючи питання наявності визначених у статті 150 КАС України обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує той факт, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі загрожує настанню незворотних негативних наслідків для позивача у вигляді виникнення у неї обов`язку залишити територію України, що істотно ускладнює можливість поновлення оспорюваних прав та інтересів заявника у разі задоволення позову.

Суд зазначає, що вказані обставини підлягають обов`язковому врахуванню при вирішенні питання доцільності надання заявнику тимчасового судового захисту, які свідчать про адекватність обраного заявником виду (способу) забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваного рішення про скорочення строку перебування позивача в Україні від 12 лютого 2024 року №0058.

Метою надання заявнику тимчасового захисту є збереження правовідносин між сторонами у тому стані, в якому вони існували до виникнення спірних обставин, пов`язаних з прийняттям рішення про скорочення строку перебування позивача в Україні від 12 лютого 2024 року №0058.

Суд вважає, що негативні наслідки в разі ненадання заявникові тимчасового судового захисту значно переважатимуть наслідки вжиття заходів забезпечення позову.

За таких обставин, суд вважає, що обраний заявником вид заходу забезпечення позову у вигляді зупинення дії спірного рішення повністю узгоджується з приписами частини другої статті 151 КАС України, є співрозмірним із заявленими позовними вимогами і відповідає меті інституту забезпечення адміністративного позову.

При цьому суд враховує, що вжиття заходів забезпечення позову жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, оскільки факт правомірності чи протиправності винесення оскаржуваного рішення відповідача буде встановлено під час розгляду справи. Отже, надання заявнику відповідного тимчасового захисту не свідчить про неправомірність висновку відповідача щодо наявності підстав для скорочення строку перебування позивача в Україні.

З урахуванням наведеного, суд визнає обґрунтованими твердження заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення про скорочення строку перебування в Україні від 12 лютого 2024 року №0058, винесеного Державною міграційною службою України, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 151, 154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задовольнити.

2. Зупинити дію рішення про скорочення строку перебування в Україні від 12 лютого 2024 року №0058, винесеного Державною міграційною службою України, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

3. Стягувач (за даною ухвалою, яка є виконавчим документом): ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ; громадянка Республіки Білорусь, паспорт № НОМЕР_4 , строк дії з 28.12.2021 по 28.12.2031; адреса проживання: невідома; адреса для листування: АДРЕСА_1 ).

4. Боржник (за даною ухвалою, яка є виконавчим документом): Державна міграційна служба України (ідентифікаційний код 37508470, місцезнаходження: вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до 06 червня 2027 року.

Ухвала у справі набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Дудін С.О.