Справа № 160/31271/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Позивач 28.11.2023 р. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій №3 (Зміїв) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління ПФУ в Харківській області від 24.08.2023 р. щодо відмови йому в перерахунку пенсії, з урахуванням збільшеного стажу;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Харківській області зарахувати до загального трудового стажу його роботи, роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЕКОР-1» за період з 12.11.1995 р. по 25.11.1997 р. та здійснювати в подальшому нарахування пенсії з урахуванням збільшеного стажу;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Харківській області провести перерахунок та виплату йому пенсії, з моменту настання права на пенсію, а саме з 03.04.2022 р. з урахуванням збільшеного стажу та сплатити різницю в пенсії за минулий час.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся із заявою до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській та просив зарахувати до його страхового стажу періоди роботи з 12.11.1995 р. по 25.11.1997 р. Проте, відповідач відмовив йому у зарахуванні вказаних періодів та зазначив, що період роботи з 12.11.1995 р. по 25.11.1997 р. не зарахований, оскільки в трудовій книжці відсутнє найменування підприємства, що суперечить п.2.14 інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників». Позивач не погоджується із такою відмовою позивача, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
10 січня 2024 року від Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області надійшов відзив, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачу не можна зарахувати період робот з 12.11.1995 по 25.11.1997, оскільки у записі під порядковим номером 21 у вищезазначеній трудовій книжці відсутнє найменування підприємства, що суперечить вимогам Інструкції №58 від 29.07.1993. Порядком підтведження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправдиві чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Позивач для підтвердження вищезазначеного періоду роботу не надав Головному управлінню жодних уточннюючих довідок, які б підтвердили вищезазначений період роботи.
16 січня 2024 року від Головного управління ПФУ в Харківській області надійшов відзив, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. 17.08.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії - зміна стажу. Заява позивача про перерахунок пенсії за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та винесено рішення від 24.08.2023 про відмову в перерахунку пенсії за віком у зв`язку із недоліками трудової книжки. Позивачу не зараховано період роботи з 12.11.1995 по 25.11.1997, оскільки у записі під порядковим номером 21 у трудовій книжці відсутнє найменування підприємства, що суперечить вимогам п.2.14 Інструкції №58. Розглянувши заяву ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 24.08.2023 про відмову в перерахунку пенсії. Відповідач вважає, що позовна вимога зобов`язати Головне управління ПФУ в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії з моменту настання права на пенсію, а саме з 03.04.2022, необгрунтована та не підлягає задоволенню.
24 січня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі.
24 січня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання, в якому вона, зокрема, просила замінити процесуальний статус Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на співвідповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 р. залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у якості співвідповідача.
15 лютого 2024 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій заявник просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій №3 (Зміїв) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління ПФУ в Харківській області від 24.08.2023 р. щодо відмови йому в перерахунку пенсії, з урахуванням збільшеного стажу;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Харківській області зарахувати до загального трудового стажу його роботи, роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЕКОР-1» за період з 12.11.1995 р. по 25.11.1997 р. та здійснювати в подальшому нарахування пенсії з урахуванням збільшеного стажу;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області здійснювати виплату йому пенсії, з моменту настання права на пенсію, а саме з 03.04.2022 р. з урахуванням періоду стажу (з 12.11.1995 року по 25.11.1997 рік включно) та сплатити різницю в пенсії за минулий час.
20 травня 2024 року від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, в якому він зазначив, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників». відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідно й недотримания правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може виливати на її особисті права. Відповідальність за ведення трудових книжок працівника лежить на роботодавцеві, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів, а відтак, відмова пенсійного фонду в призначенні пенсії з таких підстав є неправомірною та не відповідає нормам встановлених законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального, що регулюють спірні правовідносини, суд зважає на таке.
17 липня 2023 року позивач звернувся із заявою до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, в якій просив врахувати в його загальний трудовий стаж період його роботи з 12.11.1995 по 25.11.1997р. та перерахувати з моменту настання права на пенсію, а саме з 03.04.2022р. з урахуванням збільшеного стажу.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління ПФУ в Харківській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням Головного управління ПФУ в Харківській області від 24.08.2023 р. позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до заяви від 24.08.2023р. №3089.

У вказаному рішенні зазначено таке: « ОСОБА_1 надав трудову книжку, де у записі під порядковим номером 21 відсутнє найменування підприємства, що суперечить вимогам п.2.14 інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників».

Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 30.07.1979 р. ОСОБА_1 в спірні періоди:

- з 12.11.1995 р. по 25.11.1997 р. працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЕКОР-1» заступником директора з комерційної фінансової частини.

Не погоджуючись з спірними рішеннями та не зарахуванням оскаржуваних періодів його роби до страхового та пільгового стажу, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Щодо не зарахування періоду роботи з 12.11.1995 р. по 25.11.1997 р. суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина перша статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положенням частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно з абзацом 1 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 9 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

Статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як встановлено судом, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 30.07.1979 р. ОСОБА_1 в спірні періоди:

- з 12.11.1995 р. по 25.11.1997 р. працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЕКОР-1» заступником директора з комерційної фінансової частини.

В якості підстави для відмови у зарахуванні спірного періоду до стажу роботи, що враховується при призначення пенсії, відповідачем зазначено, що період роботи позивача з 12.11.1995 р. по 25.11.1997 р. не зараховано, оскільки під порядковим номером 21 відсутнє найменування підприємства.

Доводи відповідача суд вважає безпідставними, оскільки той факт, що під порядковим номером 21 відсутнє найменування підприємства, не може призводити до негативних наслідків для особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду його роботи, оскільки вказані недоліки не залежать від цієї особи, а є сферою відповідальності підприємства.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Окрім того, з запису трудової книжки №22, вбачається, що позивач звільнився з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОР-1» за власним бажанням.

Даний запис містить печатку підприємства та підпис уповноваженої особи.

Суд критично ставиться до позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.

Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №58 від 29.07.1993.

Так, відповідно п.2.1. Інструкції №58 трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище,ім`я по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіху роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до п. 2.3. Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом з 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пунктів 2.26.-2.27. Інструкції №58 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з вищенаведених норм права вбачається, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів про прийом на роботу, переведення звільнення, наказів (розпоряджень), та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 р. у справі №677/277/17.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17.

Позивач просить здійснити перерахунок та виплату йому пенсії, з моменту настання права на пенсію, а саме з 03.04.2022 р.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача здійснювало Головне управління ПФУ в Харківській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку. З огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення його прав, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо призначення пенсії на пільгових умовах позивачу саме на Головне управління ПФУ в Харківській області, як орган, що розглядав його заяву.

Відповідно до п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За приписами пункту 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, зі змісту вказаних норм вбачається, що після того, як пенсійний орган, визначений за принципом екстериторіальності призначає пенсію, він передає пенсійну справу до пенсійного органу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, суд не вбачає підстав для зобов`язання Головного управління ПФУ в Харківській області виплатити позивачу пенсію, оскільки таку виплату, у цьому випадку, здійснює Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області, але після надходження пенсійної справи.

Тому, на цей час, поки справа не надійшла до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, підстав для виплати пенсії позивачу у Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області ще не було.

Разом з тим, відповідно до п. 10 ч. 2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів

Таким чином, суд зобов`язує Головне управління ПФУ в Харківській області направити до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, а саме, Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, для здійснення ОСОБА_1 виплати пенсії.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За встановлених обставин справи, наведених положень чинного законодавства, суд зазначає, що рішення прийнято відповідачем не у спосіб та не на підставах, що передбачені Конституцією і законами України.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з викладених вище підстав.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., а тому вказана сума підлягає частковому стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3, поверх 2, м.Харків, 61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій №3 (Зміїв) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління ПФУ в Харківській області від 24.08.2023 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 03.04.2022 р., із зарахування до його страхового стажу періоди роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЕКОР-1» з 12.11.1995 р. по 25.11.1997 р. з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням висновків суду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, а саме, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, для здійснення виплати ОСОБА_1 перерахованої пенсії з 03.04.2022р.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3, поверх 2, м.Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко