Справа № 520/611/22
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 р.Справа № 520/611/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 р. (ухвалене суддею Спірідоновим М.О.) по справі № 520/611/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича, третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Родін Геннадій Вікторович, про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

10.01.2022 р. ОСОБА_1 направила до Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С., в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяева О.С. від 13.01.2021 р. № 64124549 про стягнення з боржника основної винагороди. Одночасно позивачка просила поновити процесуальний строк звернення до суду з цим позовом.

В обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 вказала, що про наявність виконавчого провадження № 64124549 позивачка дізналася через свого представника лише 28.12.2021 р. під час моніторингу Автоматизованої системи виконавчого провадження. 28.12.2021 р. представник ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень та зняття фотокопій.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 р. зазначена позовна заява залишена без руху та надано строк десять днів з моменту отримання ухвали на усунення недоліків шляхом надання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 р. позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачці, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2023 р.: апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2023 р. по справі № 520/611/22 скасовано; адміністративну справу № 520/611/22 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду, оскільки суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про пропуск позивачкою строку звернення до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 р. та прийняти рішення, яким позов залишити без розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України Про виконавче провадження, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, так як позивачкою пропущено строк звернення до суду.

У судове засідання позивачка не з`явилася, свого представника не направила, про дату, час і місце судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином, просила розгляд справи проводити за її відсутністю позивачки та за відсутністю її представника.

Згідно із ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. відкрито виконавче провадження № 64124549 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області № 922/4354/19 від 31.08.2020 р. про стягнення солідарно з Приватного підприємства Куземин -Агро, Фізичної особи ОСОБА_2 та Фізичної особи ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Кредобанк заборгованості за кредитним договором № 15/16М/ІК від 28.04.2016 р. в розмірі 1055342,88 грн., (834733,56 грн. - неповернута сума кредиту, 166999,46 грн. - проценти, 53609,86 грн. - пеня) та 15830,14 грн. судового збору, Сума до стягнення 1071173,02 грн. Боржником у виконавчому провадженні № 64124549 є ОСОБА_1

13.01.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. винесено постанову ВП № 64124549 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 107117,30 грн.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки приватним виконавцем розраховано суму виконавчого збору, виходячи з повної суми заборгованості за виконавчим документом, тоді як фактичному стягненню з боржника підлягає сума основної винагороди, пропорційна сумі заборгованості, що була фактично стягнута за результатами проведених виконавчих дій.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Право на звернення до суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення Голдер проти Великої Британії від 21.02.1975 р., Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В справі Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії Європейським судом з прав людини зроблено висновок, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Крім того, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконання про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. в рамках виконавчого провадження № 64124549 винесено постанову від 14.01.2021 р. про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти боржника, які містяться на рахунках ОСОБА_1 , відкритих в банках: АТ КБ ПРИВАТБАНК, АТ УНІВЕРСАЛ БАНК.

Листом АТ УНІВЕРСАЛ БАНК вих. № 669-А-бт від 19.01.2021 р. відповідача повідомлено про зупинення видаткових операцій на рахунках боржника ОСОБА_1 .

Також листом АТ ПУМБ вих. № 176700 відповідача повідомлено, що ОСОБА_1 02.03.2021 р. відкрито рахунок в АТ ПУМБ.

Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Семендяєвим О.С. винесено постанову ВП № 64124549 від 10.03.2021 р. про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти боржника, які містяться на рахунку ОСОБА_1 , відкритому в АТ ПУМБ.

28.01.2021 р. відповідачем складено платіжну вимогу № 64124549/2 в АТ КБ ПРИВАТБАНК, в якій зазначено: стягувач приватний виконавець Семендяєв О.С.; боржник ОСОБА_1 ; сума стягнення 1125559, 32 грн., призначення платежу на виконання ВП № 64124549 з виконання наказу № 922/4354/19, виданого 31.08.2020 р. Господарським судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АК КРЕДОБАНК суми боргу в розмірі 107117,30 грн., суми основної винагороди приватного виконавця 107117,30 грн. та суми витрат виконавчого провадження 1269 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що, відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р., чинній на час виникнення спірних правовідносин, банк не пізніше ніж наступного робочого дня повідомляє платника про надходження платіжної вимоги на примусове списання коштів з його рахунку, якщо умова про таке повідомлення передбачена договором банківського рахунку цього платника (у порядку, передбаченому договором) (п. 5.11. глава 5 Інструкції).

Крім того, згідно із розпорядженням приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. № ВП 64124549, затвердженим ним 10.03.2023 р., грошові кошти в сумі 1852,20 грн., які надійшли у виконавчому провадженні № 64124549 з виконання наказу № 922/4354/19, виданого 31.08.2020 р. Господарським судом Харківської області, необхідно перерахувати: 168,38 грн. як основну винагороду державного виконавця; 16383,82 грн. як частку стягнення боргу за виконавчим документом.

Таким чином судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що після відкриття 13.01.2021 р. виконавчого провадження № 64124549 приватним виконавцем вчинялися дії по виконанню судового наказу, а саме, дії щодо арешту коштів боржника та стягнення грошових коштів, у зв`язку з чим ОСОБА_1 мала можливість дізнатися про існування оскаржуваної постанови відповідача, проте, до суду з цим позовом позивачка звернулася лише 10.01.2022 р., тобто, з порушенням, передбаченого чинним законодавством, десятиденного строку звернення до суду.

Доводи позивачки, що нею строк звернення до суду не пропущений, оскільки про наявність виконавчого провадження № 64124549 вона дізналася 28.12.2021 р. під час моніторингу Автоматизованої системи виконавчого провадження та під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції вважає помилковими з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що частинами 2, 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду від 04.08.2022 р. у справі № 140/14132/21.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Проте, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем в рамках виконавчого провадження № 64124549 з 14.01.2021 р. вчинялися дії щодо стягнення з позивачки заборгованості, зокрема, накладався арешт на кошти боржника, тобто, неможливість користування банківськими рахунками забезпечувало позивачці можливість дізнатися про порушення своїх прав, але позивачкою ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів, які б підтвердили наявність істотних обставин, перешкод чи труднощів, що перешкоджали ОСОБА_1 своєчасно звернутися до суду з цим позовом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно зі ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, оскільки позивачкою пропущено строк звернення до суд з цим позовом без поважних причин, у зв`язку з чим рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 р. необхідно скасувати.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 243, 287, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 р. по справі № 520/611/22 скасувати.

Прийняти постанову, якою залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича, третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Родін Геннадій Вікторович, про визнання протиправною та скасування постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін