Справа № 360/343/24
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/343/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 09 від 12.03.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 04.09.1993 по 03.02.1997 на посаді пробовідбирач 2 розряду на шахті «Привільнянська» ВО «Лисичанськвугілля», з 04.02.1997 по 17.06.1998 на посаді майстер ВТК підземний з повним робочим днем під землею та з 18.06.1998 по 31.12.1998 на посаді пробовідбирач в ДВАТ шахта «Привільнянська» ДП ДХК «Лисичанськвугілля» сукупно 5 років 3 місяці 28 днів, а також час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3- і 6- річного віку сукупно 3 роки 7 місяців 28 днів; зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1988 по 26.06.1991 в Профтехучилищі № 55 м.Привілля Луганської області та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, починаючи з 20.07.2023, відповідно до заяви від 19 вересня 2023 року.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 , 19 вересня 2023 року звернулась до відділу обслуговування громадян № 4 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків Конституційного суду України, викладених у прийнятому 23 січня 2020 року Рішенні № 1-р/2020.

Зазначена заява була прийнята відділом обслуговування громадян № 4 (сервісний центр) ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та зареєстрована за №4755.

Подання заяви обумовлено тим, що на момент звернення за призначенням пенсії позивач досягла віку 50 років та мала загальний страховий стаж понад 28 років, з яких більше ніж 12 років 10 місяців на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робот, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 по справі № 360/1341/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуто заяву про призначення пенсії № 4755 від 19.09.2023.

За результатами розгляду заяви № 4755 від 19.09.2023 прийнято рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії № 09 від 12.03.2024, згідно до якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 згідно підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи та недосягненням відповідного пенсійного віку, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12 березня 2024 року № 09 про відмову в призначенні пенсії вмотивовано наступним: Згідно підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць жінки після досягнення 55 років і при страховому стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Під час повторного розгляду заяви встановлено, що загальний страховий стаж заявниці становить 25 років 27 днів, пільговий стаж роботи 07 років 01 місяць 01 день. Оскільки заявницею не надано пільгову довідку для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній пільговий стаж зараховано за даними по спеціальному стажу наявному в індивідуальних відомостях про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з кодом підстави для обліку спецстажу ЗП3013Б1, що відповідає роботі за Списком №2.

До підрахунку загального страхового стажу не враховано: період навчання згідно диплому з 01.09.1988 по 26.06.1991; період догляду за дитиною ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до досягнення нею трьохрічного віку з 01.01.2004 по 31.12.2004; період роботи з 01.09.2019 по 16.12.2019, оскільки відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб.

До пільгового стажу роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано періоди роботи в шахті « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Виробничого об`єднання «Лисичанськвугілля»: з 02.08.1993 по 02.09.1993 на посаді учня пробовідбирача; з 03.09.1993 по 02.02.1997, з 17.06.1998 по 31.12.1998 на посаді пробовідбирача 2 розряду; період роботи з 03.02.1997 по 16.06.1998 на посаді майстра ВТК підземним з повним робочим днем під землею; період роботи 01.03.2001 по 31.03.2001; 01.03.2002 по 31.03.2002; 01.01.2003 по 28.02.2003; 01.04.2003 по 01.04.2003; 01.03.2004 по 07.03.2004; 01.06.2004 по 04.06.2004; з 01.01.2005 по 31.03.2006; 01.03.2008 по 03.03.2008; з 01.01.2010 по 31.01.2010 оскільки відсутня пільгова довідка та індивідуальні відомості про застраховану особу по спеціальному стажу; період роботи з 02.02.2014 року по 20.12.2015 начальником ВТК; період роботи з 21.12.2015 по 16.12.2019 майстром контрольним, оскільки відсутня атестація робочих місць, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016 року посада «майстра контрольного» виключена зі списків виробництв, професій, посад з 03.08.2016, відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу по спеціальному стажу (наявний спецстаж 07, 08, 09, 10 місяці 2016 року).

До страхового та пільгового стажу не зараховано: період роботи з 01.01.2001 по 28.02.2001; 01.04.2001 по 28.02.2002; 01.04.2002 по 31.12.2002; 01.03.2003 по 31.03.2003; 02.04.2003 по 31.12.2003; з 01.04.2006 по 28.02.2008; з 04.03.2008 по 30.09.2008, оскільки відсутня заробітна плата згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу та відсутності відомості по спеціальному стажу, пільгова довідка; період роботи з 01.11.2010 по 31.12.2010 за відсутністю сплати страхових внесків.

Позивач вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 09 від 12.03.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач надав до суду відзив від 19.04.2024 №1600-0803-8/29722, в якому зазначив, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду по справі №360/1341/23 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 при цьому, під час повторного розгляду заяви управлінням встановлено, що загальний страховий стаж становить 25 років 27 днів, пільгової роботи 07 років 01 місяць 01 день. Оскільки заявником не надано пільгову довідку для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній пільговий стаж зараховано за даними по спеціальному стажу наявному в індивідуальних відомостях про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з кодом підстави для обліку 3П301ЗБ1, що відповідає роботі за Списком №2.

Як зазначає відповідач, до підрахунку загального стажу не зараховано: період навчання згідно диплому з 01.09.1988 по 26.06.1991; період догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку; період роботи з 01.09.2019 по 16.12.2019.

До пільгового страхового стажу роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_2 не зараховані періоди роботи в шахті "Привільнянська" ІНФОРМАЦІЯ_4 " з 01.08.1993 по 02.09.1993 на посаді учня пробовідбирача; з 03.09.1993 по 02.02.1997, з 17.06.1998 по 31.12.1998 на посаді пробовідбирача 2 розряду; період роботи з 03.02.1997 по 16.06.1998 на посаді майстра ВТК підземним з повним робочим днем під землею; періоди роботи 01.03.2001 по 31.03.2001, з 01.03.2002 по 31.03.2002, з 01.01.2003 по 28.02.2003 по 01.04.2003, з 01.03.2004 по 07.03.2004, 01.06.2004 по 04.06.2004, з 01.01.2005 по 31.03.2006, з 01.0.3.2008 по 03.03.2008, з 01.01.2010 по 31.01.2010 оскільки відсутня довідка за індивідуальні відомості про застраховану особу по спеціальному стажу; період роботи з 02.02.2014 по 20.12.2015 начальником ВТК; періоди роботи з 21.12.2015 по 16.12.2019 майстром контрольним.

Відповідач також зазначив, що страховий стаж позивачки становить 26 років 01 місяць 09 днів, що є не достатнім для призначення їй пенсії за віком.

На думку відповідача, управлінням 12.03.2024 прийнято аргументоване рішення №09, яким вирішено відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

На підставі викладеного, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 6 травня 2024 року №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулась до Відділу обслуговування № 4 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 19 вересня 2023 року, зареєстрованою за № 4755.

Рішенням від 28 вересня 2023 року №09 про відмову в призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутність необхідного пільгового стажу роботи за Списком № 2, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 по справі №360/1341/23 задоволено частково позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, місцезнаходження: вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 28 вересня 2023 року № 09 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 вересня 2023 року про призначення пенсії за віком, зареєстровану за № 4755, із прийняттям обґрунтованого та вмотивованого рішення.

Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім грн 88 коп.).

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 по справі №360/1341/23, відповідачем повторно розглянуто заяву від 19 вересня 2023 року, зареєстрованою за № 4755, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12.03.2024 №09 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 на підставі п.п.2 п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи та недосягненням відповідного пенсійного віку, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

З форми РС-право вбачається, що страховий стаж становить 25 років 0 місяців 27 днів.

В матеріалах справи наявні: трудова книжка серії НОМЕР_4 від 04.07.1991; свідоцтво про народження серії І НОМЕР_5 ; довідка від 28.06.1991 №15 разом з перекладом; диплом профтехучилища №55 м.Привілля Луганської області серії НОМЕР_6 ; свідоцтво про укладення шлюбу серії І НОМЕР_7 та індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII у редакції, чинній до прийняття Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення») на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII), який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, віковий ценз для жінок збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу для жінок 1970 року народження і старших.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону № 1058-IV (станом на 01 квітня 2015 року) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Отже, після набуття чинності Законом № 1058-IV (в редакції, чинній з 02 березня 2015 року) правила призначення пенсій за списком № 2 регламентувались пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII), яким текст Закону № 1058-IV доповнений, зокрема статтею 114, згідно з частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому Законом № 2148-VIII у новій редакції викладено пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV, де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

В силу спеціальної вказівки у Законі № 2148-VIII наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01 жовтня 2017 року.

Таким чином, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома однопредметними законами, а саме: пунктом б частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції Закону № 213-VIII) та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII).

Положення згаданих законів щодо умов призначення пенсії за віком були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Пунктом першим резолютивної частини цього Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення віл 03 березня 2015 року № 213-VIII.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини означеного Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Таким чином, з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за списком № 2, а саме: пункт б частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII) та пункт 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII).

Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Висновок у рішенні Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2016 зроблений з урахуванням вимог частини другої статті 150 Конституції України в редакції, чинній на момент прийняття рішення № 4-рп/2016, яка є тотожною статті 151-2 Конституції України у редакції на час розгляду справи та статті 8 Конституції України.

Тому, ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

Відтак, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

З вищеописаних доказів судом встановлено, що на момент звернення позивача до Пенсійного фонду України із заявою від 19 вересня 2023 року ОСОБА_1 виповнилося 50 років.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону.

Суд зазначає, що Закон України № 1788-XII є пріоритетним у спірних правовідносинах, ніж Закон № 1058-ІV, бо Закон № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій та визначає, які саме види пенсій призначаються громадянам України.

Також при розгляді даної справи суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, згідно з яким наявність колізії між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбаченої Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Щодо наявності пільгового стажу позивача, суд зазначає наступне.

Відповідачем визначено пільговий стаж - 07 років 01 місяць 01 день

При цьому, не зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 04.09.1993 по 03.02.1997 на посаді пробовідбирач 2 розряду на шахті «Привільнянська» ВО «Лисичанськвугілля», з 04.02.1997 по 17.06.1998 на посаді майстер ВТК підземний з повним робочим днем під землею та з 18.06.1998 по 31.12.1998 на посаді пробовідбирач в ДВАТ шахта «Привільнянська» ДП ДХК «Лисичанськвугілля».

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому, пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 №383, передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Так, пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок №383).

Відповідно до п. 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно п. 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Суд звертає увагу, що період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи із зазначенням відповідного Списку, до якого віднесено професію працівника, визначає саме підприємство шляхом надання уточнюючої довідки.

При цьому, уточнююча довідка підтверджує саме спеціальний стаж роботи та її характер, а не право особи на пільгову пенсію. Зазначена довідка необхідна для подальшого її надання відповідним органам Пенсійного фонду України, які в свою чергу визначають наявність підстав і права особи на пенсію на пільгових умовах.

У постановах від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 16.05.2019 у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: 1) за відсутності трудової книжки як такої або 2) необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Отже, аналіз вище наведених правових норм дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах незалежно від віку є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 , остання виконувала гірничі роботи, роботи на поверхні шахти за професією:

-з 04.09.1993 по 03.02.1997 на шахті «Привільнянська» ВО «Лисичанськвугілля» за посадою пробовідбирач 2 розряду;

-з 04.02.1997 по 17.06.1998 на шахті «Привільнянська» ВО «Лисичанськвугілля» (з02.06.1997 перетворено в ДВАТ шахта «Привільнянська» ДП ДХК«Лисичанськвугілля») за посадою майстер ВТК підземний з повним робочим днем під землею;

-з 18.06.1998 по 28.02.1999 - в ДВАТ шахта «Привільнянська» ДП ДХК«Лисичанськвугілля» за посадою пробовідбирач;

-з 01.03.1999 по 31.01.2014 - в ДВАТ шахта «Привільнянська» ДП ДХК «Лисичанськвугілля» (з грудня 2002 року перейменовано в ВСП ДП «Лисичанськвугілля» шахта «Привільнянська», з 10.04.2007 перетворено в ВП «Шахта «Привільнянська» ВАТ «Лисичанськвугілля», з червня 2012 року перейменовано в ВП «Шахта «Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля») за посадою майстер контрольний;

-з 21.12.2015 по 16.12.2019 - в ВП «Шахта «Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» за посадою майстер контрольний.

Суд зазначає, що зазначені записи в трудовій книжці позивача чітко містять відомості щодо характеру роботи позивача у спірні періоди. Також, в трудовій книжці є посилання на відповідні накази щодо атестації робочих місць, записи завірені підписом повноважної особи та печаткою, які оформлені належним чином.

Водночас, суд звертає увагу, що здійснення перевірки довідок, пенсійним фондом здійснюється лише у разі відсутності записів у трудовій книжці. Натомість, спірні періоди роботи належним чином зафіксовані у трудовій книжці позивача, а отже мають бути зараховані до пільгового стажу та враховані при вирішенні питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо незарахування часу догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3- і 6- річного віку сукупно 3 роки 7 місяців 28 днів, суд зазначає наступне.

Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) від 19 вересня 2023 року страхувальник Державне відкрите акціонерне товариство шахта «Привільнянська» Дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Лисичанськвугілля» у 2001 році (7 місяців 28 днів), у 2002 році (12 місяців 00 днів), у 2003 році (3 місяці), страхувальник Відокремлений підрозділ «Шахта Привільнянська» Відкритого акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» у 2003 році (9 місяців 00 днів), у 2004 році (12 місяців 00 днів), що сукупно становить 3 роки 7 місяців 28 днів, звітувало щодо ОСОБА_1 по спеціальному стажу за кодом підстави ЗПЗ056Ж1.

Згідно з Довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, який є додатком 8 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 10 червня 2004 року № 7-6, код підстави ЗПЗ056Ж1 діє з 05 листопада 1991 року та має назву «Час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, до досягнення кожною дитиною 3-річного віку».

Відповідно до статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які відповідно до законів отримують, зокрема, допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Пунктом «ж» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку зараховується до стажу роботи. Згідно з частиною першою статті 181 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою матері (батька) дитини або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця.

Відповідно до частини другої статті 181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

За приписами абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Отже, час догляду за дитиною у період до 01 січня 2004 року зараховується до страхового стажу непрацюючій матері (до досягнення нею 3-річного віку) чи працюючій особі, якій у встановленому законом порядку надана відповідна відпустка по догляду за дитиною до 3- та 6-річного віку.

Починаючи з 01 січня 2004 року час догляду за дитиною, в цьому випадку до досягнення нею 3-річного віку, зараховується до страхового стажу у разі отримання відповідної допомоги (за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку). Тобто до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3- і 6- річного віку (у разі оформлення відповідної відпустки).

При цьому страховий стаж для визначення розміру пенсії обчислюється у вищезазначеному порядку. Також виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Означена правова позиція узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 607/6447/17-а та від 13 жовтня 2020 року у справі № 522/5062/15-а.

Враховуючи викладене, відповідачем безпідставно не зараховано позивачу до пільгового стажу сукупно 3 роки 7 місяців 28 днів за час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3- і 6- річного віку.

Щодо незарахування до страхового стажу період навчання з 01.09.1988 по 26.06.1991 в Профтехучилищі №55 м.Привілля Луганської області, суд зазначає наступне.

До матеріалів електронної справи надано диплом серії НОМЕР_6 , разом з випискою до диплома № 562749 від 27.06.1991, а також довідку від 28 червня 1991 року №15 (разом з нотаріальним перекладом українською мовою), видану Профтехучилищем №55 м.Привілля Луганської області про навчання ОСОБА_1 з 01.09.1988 по 26.06.1991.

Крім того, період навчання позивача з 01.09.1988 по 26.06.1991 підтверджено, окрім вищевказаних доказів, записом № 1 у трудовій книжці НОМЕР_4 .

Так, пунктом д частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР Про професійну (професійно-технічну) освіту час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, і встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення дізнання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що час навчання позивача з 01.09.1988 по 26.06.1991 повинен бути зарахованим до страхового стажу.

Як наслідок, при зарахуванні вказаних вище періодів до пільгового стажу, а також до страхового, у позивача буде наявний стаж у визначеному Законом розмірі, що є достатнім для призначення їй пенсії на пільгових умовах.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 09 від 12.03.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 в контексті частини другої статті 2 КАС України, а отже, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, враховуючи допущені порушення відповідачем при розгляді заяви позивача, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії №09 від 12.03.2024, зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 04.09.1993 по 03.02.1997 на посаді пробовідбирач 2 розряду на шахті «Привільнянська» ВО «Лисичанськвугілля», з 04.02.1997 по 17.06.1998 на посаді майстер ВТК підземний з повним робочим днем під землею та з 18.06.1998 по 31.12.1998 на посаді пробовідбирач в ДВАТ шахта «Привільнянська» ДП ДХК «Лисичанськвугілля», а також час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3- і 6- річного віку; зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1988 по 26.06.1991 в Профтехучилищі №55 м.Привілля Луганської області, а також призначити позивачу з 20.07.2023 - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (у відповідності до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (RuizToriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги до ГУПФУ в Полтавській області слід задовольнити зі словесним корегуванням способу захисту порушених прав.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,98 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, Полтавська область, м.Полтава, вулиця Соборності, буд.66, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №09 від 12.03.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 періоди роботи з 04.09.1993 по 03.02.1997, з 04.02.1997 по 17.06.1998; з 18.06.1998 по 31.12.1998; час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3- і 6- річного віку сукупно 3 роки 7 місяців 28 днів; а також до страхового стажу період навчання з 01.09.1988 по 26.06.1991 в Профтехучилищі № 55 м.Привілля Луганської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити з 20 липня 2023 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ, за заявою про призначення пенсії від 19 вересня 2023 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова