Справа № 370/595/24
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 370/595/24 Суддя першої інстанції: Білоцька Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Заїки М.М.,

при секретарі - Левкович А.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 15 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Макарівської селищної ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Макарівської селищної ради (далі - Відповідач, Адміністративна комісія) про скасування постанови від 15.02.2024 №06/02, винесеної Адміністративною комісією, про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КпАП України, а також закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КпАП України.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 15.03.2024 позов задоволено частково - постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Макарівської селищної ради №06/02 від 15.02.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП скасовано та надіслано справу на новий розгляд до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Макарівської селищної ради. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимог КпАП України Відповідачем не було забезпечено право Позивача на участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, у той час як останнім подавалося обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи, яке безпідставно було відхилено суб`єктом владних повноважень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким змінити рішення суду та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом безпідставно здійснено вихід за межі позовних вимог, оскільки обраний ним спосіб захисту жодним чином не зумовлює відновлення порушених прав особи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 27.05.2024.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що обраний судом спосіб захисту порушених прав Позивача у спірному випадку є правильним та найбільш ефективним, у той час як в апеляційній скарзі не наводиться будь-яких аргументів на спростування висновків суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2024 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.06.2024.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25.12.2023 ОСОБА_2 звернулася до начальника відділення поліції №1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області із заявою про притягнення до відповідальності невідомої особи, яка 25.12.2023 о 12:41 викинула сміття біля євроконтейнерів для роздільного збирання сміття (а.с. 29).

У поясненнях від 25.12.2023, відібраних в ОСОБА_2 дільничним офіцером поліції відділення поліції №3 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Шевченко Б.Р. , зазначено, що невідома їй особа чоловічої статі на автомобілі марки «Mazda» д.н.з. НОМЕР_1 , вийшла з авто, дістала два сміттєвих пакета, кинула біля євроконтейнерів для роздільного збирання сміття, після чого сіла до свого автомобіля та поїхала в невідомому напрямку (а.с. 25).

За наслідками опрацювання адміністративного матеріалу дільничним офіцером поліції відділення поліції №3 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Тишура А.О. 08.02.2024 відносно ОСОБА_1 було складено протокол серії ВАВ №551144 про адміністративне правопорушення за ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 52).

Із змісту цього протоколу вбачається, що 25.12.2023 близько 12:40 в смт. Макарів по вул. Варшавській ОСОБА_1 викинув побутове сміття у невідведеному для цього місці, чим порушив вимоги пп. 2 п. 19 розд. ІІ рішення Макарівської селищної ради «Про затвердження Правил благоустрою населених пунктів Макарівської селищної територіальної громади» від 19.08.2021 №209-10/VIII, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

15.02.2024 Адміністративною комісією прийнято постанову №06/02 про накладення адміністративного стягнення (а.с. 19-21), якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 360,00 грн.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 245, 246, 254, 256, 276, 286 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України), суд першої інстанції прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на недотримання Відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що має своїм наслідком скасування оскаржуваної постанови із надсиланням справи на новий розгляд до компетентного органу.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписами абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що утримання в належному стані території - використання її за призначенням відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження та відновлення об`єктів благоустрою.

Згідно п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

За приписами ч. ч. 1, 2, 4 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Підпунктом 2 пункту 19 Правил благоустрою території населених пунктів Макарівської селищної територіальної громади, затверджених рішенням Макарівської селищної ради від 19.08.2021 №209-10-VІІІ (далі - Правила благоустрою), передбачено, що у межах «червоних ліній» вулиць і доріг забороняється смітити, псувати дорожнє покриття, обладнання, зелені насадження.

Отже, викидання побутового сміття у невстановленому для цього місці є порушенням Правил благоустрою, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 152 КпАП України.

Водночас, судовою колегією враховується, що приписи ст. 251 КпАП України визначають, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 255 КпАП України визначають, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції (стаття 152).

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Матеріали справи свідчать, що, на переконання Адміністративної комісії, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КпАП України, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №551144 від 08.02.2024 (а.с. 52), а також доданим до нього матеріалом за справою про адміністративне правопорушення, в якому наявні копії пояснень ОСОБА_2 від 25.12.2023 (а.с. 25), відомості про транспортний засіб «Мazda», д.н.з. « НОМЕР_1 » (а.с. 26-27), фотографія цього автомобіля біля сміттєвого контейнера (а.с. 28), заява ОСОБА_2 про вчинення правопорушення (а.с. 29), телефонограма від 12.02.2024 №10 про повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення (а.с. 30).

Разом з тим, жодні наданих учасниками справи та наявних у ній документів не підтверджують факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КпАП України, саме ОСОБА_1 .. Судом першої інстанції залишено поза увагою, що Відповідачем жодним чином не доведено і не пояснено, внаслідок чого останній дійшов висновку, що побутове сміття було викинуто 25.12.2023 у невстановленому місці саме Позивачем.

Матеріали справи містять докази розташування автомобіля, належного ОСОБА_5 , біля сміттєвого контейнера, поруч з яким наявні декілька пакетів побутового сміття. Водночас, у справі відсутні відомості про те, що таке сміття залишив саме ОСОБА_1 і що він перебував в автомобілі «Mazda», д.н.з. НОМЕР_1 .

Колегія суддів зауважує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, за відсутності інших об`єктивних доказів на підтвердження факту вчинення правопорушення, не може слугувати доказом винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Натомість, як було підкреслено вище, доданими до протоколу від 08.02.2024 серії ВАВ №551144 адміністративними матеріалами не підтверджується, що саме ОСОБА_1 вчинено порушення пп. 2 п. 19 Правил благоустрою, за що ст. 152 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що Відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КпАП України.

Із змісту рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 вбачається, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Тож, згідно з принципом презумпції невинуватості, який діє в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Отже, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які достатні, належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КпАП України, то суд першої інстанції, обмежившись висновками про порушення Відповідачем права Позивача на участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, помилково вказав на необхідність направлення справи на новий розгляд до Адміністративної комісії, адже, як було неодноразово підкреслено вище, належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, враховуючи, що належними та допустимими доказами не підтверджується факт вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого ст. 152 КпАП України, що було безпідставно залишено поза увагою судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо аргументів позовної заяви про допущені порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 08.02.2024 серії ВАВ №551144 та зазначені у ньому неправильні відомості, а також безпідставного незабезпечення Відповідачем відкладення розгляду справи за клопотанням Позивача, колегія суддів зауважує, що з огляду на встановлені вище обставини відсутності у матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, указані аргументи на висновок суду щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови у цілому не впливають.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що стали підставою для неправильного її вирішення. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Крім іншого, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з Адміністративної комісії за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в сумі 484,48 грн за подання позовної заяви та 726,72 грн за подання апеляційної скарги, що разом складає 1 211,20 грн (з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8 за подання до суду документів в електронній формі відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Інша частина судового збору в сумі 121,12 грн за подання позовної заяви та 181,68 грн за подання апеляційної скарги можуть бути повернуті за правилами ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 15 березня 2024 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Скасувати прийняту Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Макарівської селищної ради постанову від 15 лютого 2024 року №06/02 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Справу про адміністративне правопорушення за фактом притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) за правопорушення, передбачене статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Макарівської селищної ради (08001, Київська обл., смт. Макарів, вул. Димитрія Ростовського, 30; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

М.М. Заїка

Повний текст постанови складено 04 червня 2024 року.