Справа № 200/2274/24
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року Справа№200/2274/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості по пенсії за період з 24.11.2022 по 31.12.2023; зобов`язати відповідача виплати позивачу нараховану заборгованість по пенсії за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 пенсії в розмірі 89967,70 грн. зі здійсненням компенсації втрати частини доходів згідно ст.46 Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою суду від 22.04.2024 суд прийняв до розгляду позовну заяву позивача, відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за вислугу років призначеної на виконання судового рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/1647/23. Так, після призначення пенсії позивачу, яке фактично в повному обсязі відбулося 01.01.2024, відповідач заборгованість по пенсії, яка виникла в зв`язку із тривалими судовими спорами за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 в розмірі 205500,06 грн., позивачу не сплатив пославшись на відсутність коштів. Позивач вважає бездіяльність щодо невиплати пенсії відповідачем протиправною, що стало підставою для звернення до суду. Крім того, позивач вважає, що має право на компенсацію, передбачену Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог позивача, просив закрити провадження у справі. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією у м. Торецьк як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 24.11.2022 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.06.2023 по справі № 200/1647/23.

Вказує, що 01.01.2024 по теперішній час виплата пенсії Позивачу проводиться за місцем перебування пенсіонера на обліку шляхом включення нарахованого місячного розміру пенсії до сформованої відомості на виплату пенсії з подальшим зарахуванням на поточний рахунок, відкритий в банківський установі АТ КБ «Приватбанк». Доплата, нарахована на виконання рішення суду за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 в сумі 89967,70 грн. Сума доплати, нарахована позивачу на виконання рішення суду у справі №200/1647/23, обліковується в Головному Управлінні та включена до переліку отримувачів пенсій. Бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік на сьогодні не затверджено.

Зазначає, що Головним управлінням в межах наданої компетенції вживаються заходи щодо виплати нарахованої доплати на виконання рішення суду у справі №200/1647/23 в межах наданих функціональних повноважень. Підстави для визнання протиправними бездіяльності Головного управління щодо невиплати нарахованої Позивачу доплати до пенсії за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 в сумі 89967,70 грн, відсутні.

Крім того, вважає, що питання виплати позивачу нарахованої пенсії за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 охоплюється рішенням суду у справі № 200/1647/23 та належить до предмета його виконання, заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду в іншій справі, що набрало законної сили. Спір у справі, що розглядається, фактично є тотожним спору у справі №200/1647/23, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Відповідач вважає, що зобов`язання його нарахувати компенсацію втрати частини доходів на пенсійні кошти, які ще не виплачені, тому вважає такі вимоги передчасними.

За наведених обставин, відповідач позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі № 200/1647/23, яке набрало законної сили 05.12.2023, 24.11.2022 позивач звернувся із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, за принципом екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняло 30.11.2022 рішення № 43, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років з підстав відсутності необхідного страхового стажу. У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зазначено про те, що спеціальний стаж ОСОБА_1 з 01.01.2007 по 11.07.2017 обчислено за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також у вказаному вище рішенні зазначено про те, що період роботи в ДП «Дзержинськвантажтранс» з 20.09.2004 по 31.12.2006, відповідно довідки № 09/111 від 28.03.2014 можливо зарахувати до спеціального стажу за умови долучення рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсій на пільгових умовах або вислугу років в разі ліквідації підприємства, установи, організації, оскільки зазначена вище організація припинила свою діяльність.

Також у спірному рішенні вказано, що довідка № 38 видана за період роботи з 18.07.2017. Крім того зазначено, що позивач за наданими ним документами матиме право на призначення пенсії за віком з 24.04.2025.

Не погодившись з рішенням від 30.11.2022 рішення № 43 позивач оскаржив його до Донецького окружного адміністративного суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі №200/1647/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 30.11.2022 № 43 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, що прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.11.2022.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.11.2022 про призначення йому пенсії за вислугу років з вирішенням питання щодо наявності у ОСОБА_1 права на зарахування до його пільгового страхового стажу періодів його роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років з 17.06.1986 по 31.12.2006 в Дзержинському Вантажно-транспортному управлінні «Артемвантажтранс»(з 01.04.1992 ВТУ «Дзержинськвантажтранс в/о «Дзержинськвугілля», з 01.01.2005 ВП «Дзержинське вантажно-транспортне управління» ДП «Донецька вугільна коксова компанія») в якості слюсаря з ремонту рухомого складу, майстром з ремонту локомотиву, заступником начальника ДЕПО, заступником начальника рухового складу, начальником служби рухомого складу, головним інженером, помічником машиніста тепловоза, машиністом тепловоза, періоду з 18.07.2017 по 08.01.2019 року в ДП «Рутекс Керам» ТОВ «Рутекс Керам» в якості машиністу тепловозу, старшого машиніста тепловозу, періоду з 28.01.2019 по 09.07.2020 в ДП «Рутекс Керам» ТОВ «Рутекс Керам» в якості старшого машиніста тепловоза, машиніста тепловоза, періоду з 10.07.2020 по 11.11.2020 в ПАКТ «Веско» машиністом тепловозу Залізничного цеху, періоду з 12.11.2020 по 22.07.2022 в ДП «Рутекс Керам» ТОВ «Рутекс Керам» у якості машиніста тепловозу та з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.11.2021 набуло чинності 05.12.2023.

Відповідачем рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/1647/23 виконано, що підтверджується розпорядженням про перерахунок пенсії позивача від 20.12.2023 та не заперечується позивачем.

Згідно наданого відповідачем розрахунку нарахованої пенсії за період з листопада 2022 по грудень 2023 по пенсійній справі позивача, сума боргу за цей період складає 89 967,70 грн.

У відповідь на запит позивача від 09.02.2024 відповідач листом від 01.03.2024 № 4805-2892/Б-02/8-0500/24 повідомило, що позивачу з 24.11.2022 призначено пенсію за вислугу років з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. Розмір призначеної пенсії з 24.11.2022 - 6723,07 грн, з 01.03.2023 - 6823,07 грн. Виплату пенсії розпочато з січня 2024 року.

Заборгованість з виплати пенсії на виконання рішення суду по пенсійній справі обліковується за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 89967,70 грн. Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату сум, призначених за рішенням судів проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України. З огляду на положення ст.72, 73 Закону № 1058, кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, їх використання на цілі, не передбачені цим Законом, забороняється. Згідно з Положенням про Пенсійний фонд України, яке затверджене постановою КМУ від 23.07.2014 № 280 Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України, бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує означену політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до ст.23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства (п.п. 20, 24 п.1 ст.116 Бюджетного кодексу України № 2456-VI від 08.07.2010). Нараховані на виконання рішень суду кошти виплачуються в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Виплати за рішеннями суду, як такі, що не передбачені бюджетом Пенсійного фонду та потребують додаткового фінансування, обліковуються у відповідача та будуть фактично виплачені після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Позивач звернувся до суду з цим позовом з метою захисту порушеного права в частині невиплати йому пенсії за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 року в розмірі 89967,70 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до положень ст.5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Ст.8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Ч.3 ст.4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Згідно положень ст.47 Закону №1058-VI пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону №1058-IV.

Так, згідно з положеннями частини першої зазначеної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу норм ст.49 Закону №1058-IV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії не є вичерпними. Проте, зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що інші випадки для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 ст.35 та ст.46 цього Закону.

Ч.2 ст.46 Закону №1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Суд зазначає, що відповідач, здійснивши на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі №200/1647/23 призначення пенсії позивача з 24.11.2022, безпідставно, всупереч вимогам ч.2 ст.46 Закону №1058-IV не виплатив позивачу заборгованість по пенсійним виплатам, що утворилася за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 включно.

Відповідачем не наведено жодної норми Закону №1058-IV, що передбачає законність невиплати нарахованої суми заборгованості з пенсії.

При цьому, в якості підстави для невиплати пенсії у спірний період відповідач посилається на відсутність коштів в бюджеті Пенсійного фонду України та зазначає, що пенсія за вказаний період буде виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Нормами ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Суд враховує, що в силу положень ст.1 Протоколу 1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї, визначено: Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Суд звертає увагу на те, що конституційне право позивача на отримання пенсії не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Невиплата пенсії, яка гарантована Конституцією України, є прямим порушенням ст. 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції з прав людини.

Суд також зазначає, що відповідно до рішень ЄСПЛ Кечко проти України (заява N 63134/00, п. п. 23, 26) та Ромашов проти України (заява № 67534/01, п. 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

У справі Кечко проти України (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23). У п. 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України (заява № 70297/01) та у справі Бакалов проти України (заява №14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (п. п. 48 та 40 цих рішень відповідно).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою.

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Отже, посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань, як підставу для відмови у виплаті позивачу заборгованості з пенсії, є необґрунтованими, оскільки гарантовані законом виплати, пільги, тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету.

Таким чином, невиплата заборгованості з пенсії за відсутності передбачених законом підстав є порушенням права позивача на мирне володіння своїм майном, яке є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті пенсії, нарахованої за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 включно в розмірі 89967,70 грн., є протиправною.

Щодо позовних вимог про компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати суд зазначає таке.

Ч.2 ст.46 Закону №1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ст.2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

У відповідності до ст.3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

В силу ст.4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати постановою КМУ від 21.02.2001 №159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Згідно п.3 Порядку №159 компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Відповідно до п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

П.5 Порядку №159 визначено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже за змістом вказаних приписів у разі порушення строків виплати нарахованої пенсії орган Пенсійного фонду України в день виплати заборгованості з пенсії за минулий період зобов`язаний нарахувати та виплатити пенсіонеру компенсацію втрати частини доходу за весь період прострочення.

Водночас період прострочення розраховується починаючи з місяця нарахування пенсії по місяць фактичної виплати заборгованості з пенсії за минулий період.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, оскільки фактична виплата заборгованості з пенсії позивачу на час розгляду справи не здійснена, право позивача в частині невиплати грошової компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на час звернення до суду з цим позовом не порушено. Відтак, позовні вимоги в цій частині є передчасними і задоволенню не підлягають.

Щодо тверджень відповідача про те, що спір у справі, що розглядається, фактично є тотожним спору у справі №200/1647/23, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Суд вказує, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/1647/23 позивачу призначено пенсію. Тобто фактично вирішено питання щодо призначення пенсії позивачу.

Питання щодо заборгованості з пенсійних виплат, нарахованих та не виплачених органом Пенсійного фонду України за період з дати призначення пенсії 24.11.2022 по 31.12.2023 включно не було предметом правової оцінки суду у справах № 200/1647/23. Спір щодо виплати пенсії, в межах цієї справи не вирішувався.

Таким чином, між сторонами у справі № 200/2274/24 виник новий спір щодо права на отримання позивачем належних пенсійних виплат за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 включно, проведених на виконання рішення суду про зарахування певних періодів до пільгового стажу позивача та розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що питання виплати позивачу недоплаченої пенсії за період з 24.11.2022 по 31.12.023 охоплюється рішенням суду у справі № 200/1647/23 та належить до предмета його виконання, є помилковими.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 968,96 грн. відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м.Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 24.11.2022 по 3112.2023 включно в розмірі 89967,70 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 24.11.2022 по 31.12.2023 включно в розмірі 89967,70 грн.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 600 (шістсот) гривень 00 копійок.

Судове рішення складено та підписано 04.06.2024.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова