Справа № 441/2541/23
Суддя: Перетятько О. В.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

441/2541/23 2-а/441/3/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2024 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Перетятько О.В.

за участі секретаря Сороки М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП у Львівській області ДППСорокіна М.Ю. про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрулльної поліції, інспектора УПП у Львівській області ДПП Сорокіна М.Ю, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7907497 від 10.10.2023 року, відносно неї, за ч. 4 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що інспектором УПП у Львівській області ДПП майором поліції Сорокіним М.Ю. за постановою серії ЕАТ № 7907497 від 10.10.2023 року її притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення дозволеної швидкості руху транспортного засобу в населеному пункті, яка зафіксована лазерним пристроєм ТруКам ТС 000674, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Із зазначеною постановою не погоджується, вказує, що постанова винесена без повного дослідження усіх обставин справи, до її матеріалів не долучено жодного доказу на підтвердження вини позивачки, крім того, у ній невірно зазначено найменування органу та посади поліцейського, вказала, що діяла в стані крайної необхідності для відвернення шкоди, зокрема, зазначила, що поспішала додому у зв`язку із можливим виникненням пожежі через включену плойку на дерев`яній поверхні, про що повідомляла інпектора декілька разів. З огляду на це просила відкласти розгляд справи про адміністративне правопорушення, однак її клопотання було залишене без уваги. З покликанням на наведене, просить позов задовольнити.

В судові засідання позивачка не з`явилась, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, представник Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції скерував відзив на позовну заяву, в якому покликається на правомірність дій та передбачений законодавством порядок розгляду справи про адмінправопорушення інспектором ОСОБА_2 , вказав, що оскаржувана постанова винесена інспектором у межах його повноважень і на підставі встановлених обставин справи. На спростування доводів позивачки вказав, що 10.10.2023 р. під час несення служби на автодорозі М-11 Львів-Шегині, с. Зимна Вода, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер НОМЕР_1 ) інспектором ОСОБА_2 було виявлено порушення ПДР України, яке полягало в тому, що водій транспортного засобу «Volkswagen Golf Plus», р.н.з. НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 112 км/год і при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш як на 50 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР, що підтверджується записом із лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 ТС000674.

Інспектор після виявлення порушення подав сигнал про зупинку транспортного засобу, підійшов до водія, яким виявилась позивачка, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки. Після цього, прийняв рішення про складання адміністративних матеріалів відносно позивачки за порушення вимог п.12.4 ПДР України та виніс постанову за ч. 4 ст.122 КУпАП про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. В якості доказу перевищення швидкості руху послався на наявне фото та відеозапис з приладу TruCam LTI 20/20 ТС000674, на якому зафіксовано швидкість руху транспортного засобу позивачки.

При цьому, з посиланням на подані докази які це підтверджують, вказав на те, що використання приладу TruCam LTI 20/20 ТС000674 відповідає нормативним вимогам, оскільки пристрій зареєстрований в державному реєстрі засобів вимірюальної техніки за номером У3197-12, отримав сертифікат затвердження, повірений та придатний до використання.

Також представник відповідача, посилаючись на вимоги ПДР України, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Закону України «Про дорожній рух», статтей 258, 276, 283 КУпАП та відповідну практику Верховного суду, просить у задоволені позову відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши заяву позивачки, відзив представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 10.10.2023 р. інспектором 3 батальйону 2 роти УПП у Львівській області ДПП майором поліції Сорокіним М.Ю. винесено постанову серії ЕАТ № 7907497, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с. 8).

Згідно п. 11 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» до основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст.14Закону України«Про дорожнійрух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає обсяг прав та обов`язків водія, є також Правила дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001року №1306 (далі - ПДР).

П. 1.1 ПДР відповідно до Закону України«Про дорожнійрух» встановлює єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, згідно п. 1.3 ПДР.

Разом з тим, п. 1.9 ПДР зазначає, що особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Розділом 12 ПДР, а саме п. 12.1 ПДР визначено, що водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен враховувати дорожню обстановку, особливості вантажу, який перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Загальні обмеження швидкості, зокрема п. 12.4 ПДР, поширюється на всю територію України. У населених пунктах, рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю 50 км/год. Таке обмеження стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту».

Частиною четвертою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за, в тому числі, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Із копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7907497 від 10.10.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 10.10.2023 р., о 09 год. 02 хв., на автодорозі М-11 Львів-Шегині, с. Зимна Вода, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, зокрема, рухалась транспортним «Volkswagen Golf Plus», р.н.з. НОМЕР_2 , зі швидкістю 112 км/год, чим порушила п. 12.4 ПДР України, скоїла правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, на неї накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

ОСОБА_1 факт порушення нею 10.10.2023 р. ПДР України не заперечила, однак вказала, що діяла в стані крайньої необхідності, що згідно з положеннями КУпАП виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності та застосування адміністративного стягнення. Зокрема зазначає, що причиною перевищення дозволеної швидкості була та обставина, що вона поспішала додому у зв`язку із можливим виникненням пожежі через включену плойку на дерев`яній поверхні.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.283КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У відповідності до ст.245КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).

Згідно із ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 280 КУпАП).

Дійсно, норми ст. 17 КУпАП, визначають, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності, а ст.18цього Кодексу передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У чинному законодавстві, інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Тож, саме посилання ОСОБА_1 на існування крайньої необхідності у вигляді необхідності відвернення можливої пожежі, не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування положень ст. ст. 17, 18 КУпАП, оскільки позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, що вона дійсно поспішала додому вимкнути залишену плойку на дерев`яній поверхні та що це не могла зробити інша особа, тощо.

На фотознімках та відеозаписі міститься вся необхідна інформація для встановлення факту вчинення правопорушення, а саме: дата та час вчинення правопорушення; місце вчинення правопорушення; географічні координати місця вчинення правопорушення; фотофіксація автомобіля з чітким зображенням державного номерного знаку; швидкість руху автомобіля, км/год; обмеження (перевищення) швидкості, км/год; напрямок руху автомобіля.

Згідно із ч. 1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, сукупність належних, достатніх і допустимих доказів, підтверджує доведеність вчинення адміністративного правопорушення за ч. 4 ст.122КУпАП транспортним засобом «Volkswagen Golf Plus», р.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала позивачка, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Так, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Керуючись ст. ст.2,77,90,241-246,286,293 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП у Львівській області ДПП про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ №7907497 від 10.10.2023 за ознакам4и ч.4 ст.122 КУпАП відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Городоцький районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Перетятько О.В.