Справа № 280/2939/24
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 червня 2024 року Справа № 280/2939/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі відповідач 2), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.01.2024 № 78 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до загального страхового стажу позивача стаж роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.05.1982 у зв`язку із чим призначити пенсію за віком позивачу, починаючи з дня звернення за призначенням пенсії, а саме - з 19.01.2024;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до загального страхового стажу позивачу період проходження військової служби з 14.05.1983 15.05.1985 у зв`язку із чим призначити пенсію за віком позивачу, починаючи з дня звернення за призначенням пенсії, а саме - з 19.01.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.01.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 26.01.2024 № 78 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки, оскільки по-батькові « ОСОБА_2 » (рос.мова) на першій сторінці не відповідає даним паспорта; період проходження військової служби по батькові « ОСОБА_3 » (рос.мова) не відповідає даним паспорта. Позивач зазначає, що має загальний страховий стаж 39 років та відповідно має право на пенсію за віком, але ГУ ПФУ в м. Києві безпідставно відмовило позивачу у призначенні пенсії. Рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 26.01.2024 № 78 вважає протиправним, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05 квітня 2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що 19.01.2024 позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком через портал Дія. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Київ від 26.01.2024 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 26.01.2024 позивач звернувся з повторною заявою про призначення пенсії за віком надавши додаткові документи. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років. Відповідно наданих до заяви документів про стаж та згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 19 років 08 місяців 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. Вказує, що ГУ ПФУ України в Запорізькій області заяву позивача про призначення пенсії за віком не розглядав та рішення щодо неї не приймав, отже не вчиняв протиправних дій щодо позивача, а тому не має відповідати в частині позовних вимог про зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу стаж роботи згідно записів трудової книжки ОСОБА_4 НОМЕР_1 від 11.05.1982 та період проходження військової служби з 14.05.1983 15.05.1985, а також призначити пенсію за віком. Щодо зарахування періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.05.1982 та часу проходження військової служби з 14.05.1983 15.05.1985. Періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 11.05.1982, не зараховані до страхового стажу, оскільки у трудовій книжці по батькові « ОСОБА_2 » (рос) на першій сторінці не відповідає даним паспорта. Крім цього, не зараховано період військової служи, оскільки по батькові « ОСОБА_3 » (рос.) також не відповідає даним паспорта. Для зарахування періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.05.1982 та періоду військової служби з 14.05.1983 15.05.1985 не має законних підстав. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що до ГУ ПФУ в м.Києві звернувся позивач із заявою від 19.01.2024 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058. Рішенням від 26.01.2024 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону №1058, оскільки страховий стаж позивача складає 19 років 08 місяців 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. До страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки, оскільки по батькові « ОСОБА_2 » (рос. мова) на першій сторінці не відповідає даним паспорта; період проходження військової служби по батькові « ОСОБА_3 » (рос. мова) не відповідає даним паспорта. Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058 у зв`язку із відсутністю необхідного стархового стажу. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, установив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.

З матеріалів справи судом установлено, що 19.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок), заяви, які подаються особами, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням зазначеного Порядку заява позивача від 19.01.2024 була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві та прийнято рішення від 26.01.2024 № 78 про відмову позивачу в призначенні на пенсії за віком.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в м.Києві від 26.01.2024 № 78, відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 не менше 30 років. Страховий стаж особи становить 19 років 08 місяців 02 днів.

До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки, оскільки по батькові « ОСОБА_2 » (рос. мова) на першій сторінці не відповідає даним паспорта; період проходження військової служби по батькові « ОСОБА_3 » (рос. мова) не відповідає даним паспорта.

Відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 26.01.2024 № 78 про відмову в призначенні пенсії за віком протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає умови призначення пенсії за віком.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 не менше 30 років.

Суд зазначає, що згідно з паспортом громадянина України позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому на час звернення за призначенням пенсії за віком він досягнув 60-річного віку, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV).

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в м.Києві від 26.01.2024 № 78 страховий стаж позивача становить 19 років 08 місяців 02 днів.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в м.Києві від 26.01.2024 № 78 до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки, оскільки по батькові « ОСОБА_2 » (рос. мова) на першій сторінці не відповідає даним паспорта.

Трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 11.05.1982 містить такі записи про періоди його роботи:

11.05.1982 прийнятий до залізничного цеху учнем електрослюсаря чергового та з ремонту обладнання (наказ №297 від 13.05.1982);

10.07.1982 звільнений у зв`язку з закінченням практики (наказ №297 від 10.07.1982);

01.09.1982 прийнятий до залізничного цеху електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання 3 розряду (наказ №556 від 06.09.1982);

22.11.1982 звільнений у зв`язку з закінченням практики (наказ №1415 від 22.11.1982);

служба у лавах радянської армії з 14.05.1983 по 15.05.1985;

15.08.1985 прийнят слюсарем-ремонтником 4 розряду (наказ №435 від 15.08.1985);

01.09.1986 переведений до механообробного цеху електрослюсарем 4 розряду термічної ділянки (наказ №407 від 01.09.1986);

01.09.1987 переведений в енергосилову ділянку електрослюсарем 4 розряду (наказ №578 від 01.09.1987);

01.07.1988 у зв`язку з введенням нових тарифних умов оплати праці, присвоєно професію електромонтер з ремонту та обслуговування електрообладнання 4 розряду (наказ №161к від 29.04.1988);

01.10.1988 переведений машиністом холодних установок 4 розряди енергосилового цеху (наказ №576 від 01.10.1988);

27.07.1990 звільнений за власним бажанням (наказ №297 від 27.07.1990);

09.08.1990 зарахований на посаду техніка з обслуговування та ремонту техобладнання (наказ №59-к від 09.08.1990);

10.10.1990 звільнений за ст.23 КЗпП у зв`язку з закінченням строку виконання оздоблювальної роботи (наказ №69-к від 09.10.1990);

31.10.1990 прийнят машиністом холодних установок 4 розряду (наказ №235 від 31.10.1990);

19.03.1991 звільнений за ст.38 КЗпП за власним бажанням (наказ №619 від 19.03.1991);

09.04.1991 прийнятий слюсарем-ремонтником в Токмацьке відділення (наказ №46-к від 09.04.1991);

01.10.1991 звільнений за переводом в Токмацьке мале державне підприємство «Рембиттехніка» слюсарем (наказ №3а від 24.10.1991);

11.06.1992 звільнений за ст.38 КЗпП за власним бажанням (наказ від 11.06.1992);

01.09.1995 прийнят на посаду кухонного робітника (наказ №248 від 27.08.1995);

04.08.1996 звільнений у зв`язку зі скороченням штату (наказ №244 від 02.08.1996);

20.12.2006 прийнятий сторожем виробничої бази підприємства (наказ №72 від 20.12.2006);

14.03.2011 звільнений за власним бажанням (наказ від 14.03.2011).

Суд зазначає, що згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58:

- трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п.1.1);

- усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п.2.4.);

- відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження (п.2.11.);

- після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (п.2.12);

- у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства (п.2.14.);

- у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п.4.1.).

Суд зазначає, що вказані вище записи трудової книжки позивача про періоди його роботи містять назву підприємств, де працював позивач, записи про прийняття на роботу та про звільнення з роботи, інформацію про дату і номери наказів, на підставі яких позивача було прийнято та звільнено з роботи.

Посилання відповідача 2 в оскаржуваному рішенні на те, що по батькові « ОСОБА_2 » (рос. мова) на першій сторінці трудової внижки позивача не відповідає даним його паспорта, суд розцінює як формальну підставу для відмови в зарахуванні спірних періодів до страхового стажу позивача.

Жодних зауважень щодо саме періодів трудової діяльності відповідачем під час розгляду звернення позивача виказано не було.

Суд критично ставиться до вказаного висновку відповідача та зазначає, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником, а тому відповідальним за заповнення трудової книжки та виправлення записів є підприємства роботодавці, відтак позивач не може нести відповідальності за те як здійснювалось внесення роботодавцем записів до трудової книжки. Підставою для призначення пенсії законодавством визначено наявність необхідного стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах та посадах.

Відповідно до п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження (п.2.10 Інструкції №162).

Згідно п.2.12 Інструкції №162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Вказані положення також передбачені Інструкцією №58, яка діє з 29.07.1993 (пункти 2.11 та 2.13).

Суд погоджується з доводами позивача, що виявлені відповідачем розбіжності щодо написання та перекладу по-батькові позивача ґрунтуються на неповному з`ясуванні усіх обставин, які мають значення у спірному випадку, оскільки не спростовують дійсність наданих позивачем документів.

Також, відповідач відмовив зарахувати до загального страхового стажу період проходження військової служби, оскільки по-батькові « ОСОБА_3 » (рос.мова) не відповідає даним паспорта.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011) передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Судом установлено, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 14.05.1983 ОСОБА_1 видано військовий квиток та дані заповнено російською мовою ОСОБА_5 , 15 ноября 1963 года рождения (мовою оригіналу).

Відповідно до записів військового квитка вбачається, що позивач у період з 14.05.1983 15.05.1985 проходив військову службу (арк.2,3 квитка).

Паспорт громадянина України позивачу видано 21 серпня 1996 року і в записі по-батькові позивача російською на арк. 2 вказано « ОСОБА_6 », тобто міститься розбіжність у по-батькові лише в одній літері « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_6 ».

При цьому, особу позивача можливо ідентифікувати за прізвищем, ім`ям та датою народження. Невірність перекладу по-батькові в одній літері не може бути підставою для відмови у зарахуванні до загального страхового стажу період проходження військової служби.

Крім того, у трудовій книжці (запис №5) вказано, що позивач у період з 14.05.1983 15.05.1985 проходив військову службу.

При цьому жодних підстав вважати відповідні записи у військовому квитку позивача недійсними чи підробленими не вбачається. Записи завірено підписами військового комісару та командира військової частини, скріплені печатками військової частини, а тому підстави ставити під сумнів відомості, що містяться у військовому квитку, відсутні.

Крім того, вказані записи між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку із чим, наявність розбіжності щодо написання та перекладу по-батькові позивача не може бути підставою для відмови у зарахуванні вищезазначеного періоду проходження військової служби до стажу. З урахуванням викладеного, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці та військовому квитку.

Відтак, суд зазначає, що відповідач допустив надмірний формалізм, що порушує права позивача на належний соціальний захист.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Також, пунктом 3.3 розділу 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) встановлено, що орган, який призначає пенсію надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності бланки документів; допомогу особам, зазначених у п. 1.1 і 1.2 розділу І вказаного порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Пунктом 4.2 розділу 4 Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення з відповідними запитами до установ, підприємств, організацій, де працював заявник.

До того ж, у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а Верховний Суд зазначив про те, що орган, що призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви, прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що органами пенсійного фонду надсилались відповідні запити до підприємств, де працювала позивач у спірні періоди, з метою перевірки вірності записів трудової книжки.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, органи Пенсійного фонду України в межах своїх повноважень зобов`язані розглянути та, за необхідності, перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, зокрема, записів у трудовій книжці.

Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позивач надав докази, які не спростовані відповідачами, про те, що періоди його роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.05.1982 та період проходження військової служби з 14.05.1983 15.05.1985 мають бути враховані органом Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за віком.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.01.2024 № 78 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 передбачено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Таким чином, наразі органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В спірному випадку заява позивача про призначення пенсії за віком розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та за результатом її розгляду прийнято рішення від 26.01.2024 № 78. Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Тобто, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ в м. Києві, проте обов`язок виплати пенсії, у випадку її призначення залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Запорізькій області.

За таких обставин, виплата пенсії повинна проводитись ГУ ПФУ в Запорізькій області після отримання від ГУ ПФУ в м. Києві рішення про призначення пенсії та матеріалів пенсійної справи.

При цьому, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З урахуванням викладеного належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні пенсії від 26.01.2024 №78, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.05.1982, період проходження військової служби з 14.05.1983 15.05.1985, та з 19.01.2024 призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 143, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-б, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком від 26.01.2024 № 78.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.05.1982, період проходження військової служби з 14.05.1983 15.05.1985, та з 19.01.2024 призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова