Справа № 160/3248/24
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

31 травня 2024 року

м. Київ

справа №160/3248/24

адміністративне провадження № К/990/19585/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Єзерова А.А. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року

у справі №160/3248/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі - скаржник) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, яка полягає у відмові проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною тарифного розряду за посадою, яку займав під час звільнення з військової служби;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області провести з 30 червня 2020 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням тарифного розряду 36 додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704 (далі - постанова КМУ №704).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року, позовну заяву повернуто без розгляду.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 16 травня 2024 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанції виходив з наступного.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 122 КАС України та у зв`язку з пропуском строку; невідповідності позовної заяви статті 160 КАС України, тобто у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, та встановлено десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для звернення до суду з обґрунтованою заявою про поновлення строку та позовною заявою у новій редакції, з обґрунтуванням позовних вимог.

27 лютого 2024 року позивач звернувся із заявою про поновлення строку та уточненою позовною заявою.

На обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивачем у заяві зазначено, що порушення є тривалими, ці порушення здійснюються відповідачем кожного місяця. Відповідно до статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Стаття 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлює, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-ким строком. Також, статтею 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-ким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. За вказаних обставин позивач вважав, що шестимісячний строк для звернення до суду з позовом у даному спорі не повинен застосовуватись.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку, а позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що заява про поновлення строку не містила належних доказів на підтвердження того, що мали місце непереборні обставини, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду із позовом без зайвих зволікань після отримання відповіді від відповідача №315-25199/П-01/8-0400/21 від 06 січня 2021 року, відтак позивачем не доведено пропуск строку для звернення до суду з поважних причин.

Залишаючи без змін ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2024 року, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції та зазначив, що законодавством передбачено здійснення перерахунку пенсії без обмеження строку, проте такий строк не пов`язаний зі строком звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України, при оскарженні рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд дійшов висновку, що правильне застосування судом першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права при постановленні судових рішень про повернення позовної заяви є очевидним, розумні сумніви щодо їх застосування чи тлумачення відсутні.

Частинами першою, другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналіз наведених норм свідчить, що в разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. Законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Суд зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Так, судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що 05 грудня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимогою здійснити перерахунок пенсії з 30 червня 2020 року у зв`язку зі зміною тарифного розряду 36 додатку 1 до постанови КМУ №704.

Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06 січня 2021 року позивача повідомлено про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії.

При цьому за захистом своїх прав, свобод чи інтересів позивач звернувся до суду першої інстанції лише 30 січня 2024 року, тобто із значним пропуском строку, встановленого КАС України.

Водночас у клопотанні про поновлення строку для звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 зазначив, що шестимісячний строк у даному спорі не повинен застосовуватись.

В свою чергу судами зазначено, що належних доказів на підтвердження того, що позивач не мав можливості звернутися за захистом своїх порушених прав до суду раніше, ним надано не було.

В той же час, касаційна скарга обґрунтована аналогічними доводами, що строк, визначений статтею 122 КАС України, у даному спорі не повинен застосовуватись.

На підтвердження обґрунтованості своїх доводів позивач наводить висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 грудня 2023 року у справі №380/8059/23.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Частиною другою статті 44 КАС передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, для чого повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №813/3756/17 досліджував питання строків звернення до адміністративного суду. Так, Суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При цьому для цілей застосування правил статті 122 КАС України "повинна була дізнатися" слід розуміти, зокрема у випадках, коли особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, що б дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали представник, працівники, партнери, близькі особи.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Посилання скаржника на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 грудня 2023 року у справі №380/8059/23, колегією суддів відхиляється, оскільки ухвалений за інших фактичних обставин, так як стосувався відмови територіального центру комплектування у підготовці та надані до органу пенсійного фонду оновленої довідки про розмір грошового забезпечення фізичної особи - колишнього військовослужбовця.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами першої і апеляційної інстанцій положень статті 123 КАС України не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Аналогічна позиція щодо застосування статей 122, 123 КАС України висловлена Верховним Судом в ухвалах від 20 вересня 2022 року у справі №640/19126/19, від 16 березня 2023 року у справі №620/6654/22 та від 04 травня 2023 року у справі №620/1585/22.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у справі №160/3248/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя -доповідач Я.О. Берназюк

Судді А.А. Єзеров

В.М. Шарапа