Справа № 240/36009/21
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

31 травня 2024 року

м. Київ

справа №240/36009/21

адміністративне провадження № К/990/5607/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Єзерова А.А. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2024 року

у справі №240/36009/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

про скасування державної реєстрації земельної ділянки,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 2 га за кадастровим номером :03:000:0189 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2024 року скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2022 року та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 2 га за кадастровим номером :03:000:0189 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - скаржник) 08 лютого 2024 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2024 року касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишено без руху на підставі статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням підстав касаційного оскарження та несплатою судового збору та встановлено десятиденний термін з моменту отримання копії ухвали для надання обґрунтування підстав касаційного оскарження та документа про сплату судового збору у розмірі визначеному законом.

Копія ухвали надійшла в електронний кабінет Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області через систему "Електронний суд" 28 лютого 2024 року о 03:14.

11 березня 2024 року на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху надійшло клопотання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про усунення недоліків у частині зазначення підстав касаційного оскарження та клопотання про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги у зв`язку з тимчасовою відсутністю коштів для сплати судового збору, що підтверджується випискою з рахунка за 05 березня 2024 року із Системи дистанційного обслуговування "Клієнт казначейства - Казначейство".

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2024 року задоволено клопотання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги та встановлено десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для надання документа про сплату судового збору у визначеному законом розмірі.

Копія ухвали надійшла в електронний кабінет Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області через систему "Електронний суд" 05 квітня 2024 року о 12:02.

15 квітня 2024 року надійшло клопотання скаржника про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги. Скаржник у поданому клопотанні вказує про відсутність коштів, призначених для сплати судового збору.

Розглянувши клопотання про продовження строку на усунення недоліків, Суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

У той же час, продовження процесуального строку є правом, а не обов`язком, суду і повинно здійснюватися за наявності для цього обґрунтованих підстав.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Суд також зауважує, що фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області має право в межах асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Окрім того, Суд зауважує, що скаржник, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, діє як суб`єкт владних повноважень і є бюджетною установою, фінансування якої здійснюється з Державного бюджету України, в тому числі щодо видатків на сплату судового збору, то кошти на вказані цілі повинні бути передбачені у кошторисі такої установи своєчасно і у повному обсязі з урахуванням здійснених видатків за минулий бюджетний період, що кореспондується з пунктами 44, 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228, якими, крім іншого, визначено, що штатні розписи бюджетних установ затверджуються в установленому порядку у місячний строк з початку року. До затвердження в установленому порядку кошторисів використання бюджетних коштів підставою для здійснення видатків бюджету є проекти зазначених кошторисів (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), засвідчені підписами керівника установи та керівника її фінансового підрозділу або бухгалтерської служби. У разі коли бюджетний розпис на наступний рік не затверджено в установлений законодавством термін, в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення), а під час складання кошторисів на наступний рік враховуються обсяги здійснених видатків.

З огляду на наведене, відповідач не позбавлений можливості протягом усього поточного бюджетного року здійснювати видатки бюджету, передбачені для сплати судового збору, на підставі кошторису, а у разі його відсутності - проекту кошторису, тимчасового індивідуального кошторису, тимчасового розпису бюджету в обсязі, не меншому за розмір використаних бюджетних коштів у минулому періоді й, при цьому має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення своєчасної сплати судового збору з урахуванням обставин і факторів, які впливають на тривалість процедури проведення відповідних платежів.

Суд зауважує, що особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

Проте, скаржником не надано жодних доказів які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій, спрямованих на дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги.

Неможливість своєчасної сплати скаржником судового збору через недостаніть фінансування та/або відсутність грошових коштів необхідних для такої сплати, самостійно не свідчить про наявність об`єктивних обставин, які б перешкоджали йому в межах наданого строку усунути зазначений недолік, оскільки заявник не доводить того, що впродовж нового строку судовий збір ним буде сплачено.

До того ж, у поданому скаржником клопотанні, окрім посилання на скрутний майновий стан, не зазначається про вжиті ним заходи задля сплати у цій справі суми судового збору у встановлений в ухвалі суду строк. Тобто відсутні належні обґрунтування підстав для продовження строку для сплати судового збору і не надано відповідні докази.

Верховний Суд також вважає, що у скаржника було достатньо часу для сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі та надання платіжного документа про таку сплату, а тому вищенаведені у клопотанні обставини не можуть бути підставою для продовження строку на усунення недоліків, які стали підставою для залишення касаційної скарги без руху. Крім того, відповідно до статті 45 КАС України, зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, Суд дійшов висновку, що клопотання скаржника про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги задоволенню не підлягає.

Відтак, станом на момент винесення цієї ухвали, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 26 лютого 2024 року недоліки касаційної скарги скаржником не усунуто, документ про сплату судового збору не надано.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 та частиною другою статті 332 КАС України касаційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо зазначеною особою не усунуто недоліки касаційної скарги, залишеної без руху.

За таких обставин, касаційна скарга не приймається до розгляду і підлягає поверненню скаржникам.

Повернення касаційної скарги і надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що передбачено пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), оскільки забезпечує практичну можливість реалізації права особи на доступ до суду у формі касаційного оскарження судового рішення.

Керуючись статтями 169, 248, 332, 355, 359 КАС України, Суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про продовження процесуального строку для усунення недоліків касаційної скарги відмовити.

2. Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2024 року у справі №240/36009/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки повернути особі, яка її подала.

3. Повернути скаржнику касаційну скаргу та додані до скарги матеріали.

4. Надіслати учасникам справи копію ухвали про повернення касаційної скарги.

5. Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права на повторне звернення до Верховного Суду.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді А.А. Єзеров

В.М. Шарапа