Справа № 400/1948/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/1948/24

Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А. Дата і місце ухвалення: 18.04.2024р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочки від призову під час мобілізації на підставі ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особі, яка має ІІІ групу інвалідності та здійснює постійний догляд за матір`ю дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із числа осіб з інвалідністю I групи (підгрупи Б);

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочку від призову під час мобілізації на підставі ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особі, яка має ІІІ групу інвалідності та здійснює постійний догляд за матір`ю дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із числа осіб з інвалідністю I групи (підгрупи Б); видати довідку за встановленою формою про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також проставити відповідну відмітку у військово-обліковому документі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він має професійне хронічне захворювання та є інвалідом ІІІ групи. Мати дружини ОСОБА_2 є інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду відповідно до довідки акту огляду МСЕК, який за нею здійснює ОСОБА_1 . У зв`язку з цим, 15.02.2024р. ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі абз.11 ч1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Однак, відповідач листом від 16.02.2024р. повідомив позивача, що рішення про надання відстрочки приймається місцевим органом виконавчої влади, яке в подальшому оформлюється територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. Бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо ненадання відстрочки від призову під час мобілізації ОСОБА_1 вважає протиправною та зазначає, що на вчинення відповідних дій відповідач уповноважений Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженим постановою КМУ від 23.02.2022р. №154, та Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою КМУ від 30.12.2022р. №1487.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі абз.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.02.2024р. про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі абз.11 ч1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 18.04.2024р. з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що абз.9 п.11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022р. №154, та п.4.19 Інструкції з підготовки та проведення мобілізаційного розгортання Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017р. №19ДСК, регламентують чіткий розподіл повноважень між ТЦК та місцевим органом виконавчої влади у процедурі надання військовозобов`язаному відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією. Зокрема, місцевий орган виконавчої влади приймає рішення щодо надання відстрочки військовозобов`язаному від призову під час мобілізації, а ТЦК та СП виконує прийняте рішення шляхом оформлення відстрочки та ведення спеціального обліку. Поняття «оформлення відстрочки» за своєю суттю є лише реалізацією прийнятого органом виконавчої влади рішення та включає у себе здійснення відповідних процедурних дій (видача посвідчення про відстрочку).

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 15.02.2024р. ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки мати його дружини ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи, потребує догляду, за наявності інших працездатних осіб, які зобов`язанні її утримувати відповідно до закону.

До заяви ОСОБА_1 долучив документи на підтвердження обставин, зазначених у ній.

Листом від 16.02.2024р. №1262 ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив ОСОБА_1 , що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не наділенні повноваженнями щодо прийняття рішень про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а лише здійснюють її оформлення за наявності відповідної підстави рішення місцевого органу виконавчої влади про надання відстрочки. У зв`язку з цим, для вирішення відповідного питання ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до місцевого органу виконавчої влади.

На звернення із заявою від 23.02.2024р. до Миколаївської районної військової адміністрації про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації остання листом від 27.02.2024р. повідомила ОСОБА_1 , що повноваження щодо надання відстрочок є виключною компетенцією ІНФОРМАЦІЯ_5 у відповідності до п.п. 1, 8, 9, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022р. №154.

ОСОБА_1 повторно звернувся з відповідного питання до ІНФОРМАЦІЯ_5 , на що листом від 05.03.2024р. №1656 відповідач повідомив, що наданими документами підтверджено право позивача на відстрочку до 01.02.2025р. Разом з тим, оформлення відстрочки можливе лише після прийняття рішення про надання відстрочки місцевим органом виконавчої влади. Свою позицію ІНФОРМАЦІЯ_6 обґрунтував посиланням на абз.9 п.11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022р. №154, та п.4.19 Інструкції з підготовки та проведення мобілізаційного розгортання Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017р. №19ДСК.

Вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.11 ч1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що Положенням №154 віднесено до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку. Суд зазначив, що Інструкція №19ДСК, на яку посилається відповідач, має нижчу юридичну силу ніж Положення №154. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_6 не розглянуто по суті питання наявності у ОСОБА_1 права на відстрочку, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови по суті в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень. А відтак, за висновками суду, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду по суті заяви позивача про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_5 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому відстрочки від призову за мобілізацією на підставі абз.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992р. захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного часу неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України і діє на теперішній час.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

Відповідно до ст.1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно абз.11 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, а саме: які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

В силу ч.2 ст.23 Закону №3543-XII особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

Норми статті 23 Закону №3543-ХІІ мають імперативний характер і не передбачають, що право на відстрочку повинно підтверджуватись рішенням будь-якого органу владу.

Тобто військовозобов`язані, які мають правовий статус осіб, зазначених у статті 23 Закону №3543-ХІІ, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації (мають відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації) на підставі Закону, а тому підтвердження такого їх статусу не потребує прийняття додаткового рішення органом державної влади чи органом місцевого самоврядування.

Такий статус військовослужбовця підлягає лише відповідному оформленню.

Листами від 16.02.2024р. та від 05.03.2024р. відповідач проінформував позивача, що він не наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації, а лише здійснює їх оформлення.

З наведеного слідує, що відповідач не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстави для оформлення відстрочки позивачу від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до частини восьмої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» положення про ТЦК та СП затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом дев`ятим пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022р. №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Отже, до повноважень відповідача належить оформлення відстрочок від призову під час мобілізації для військовозобов`язаних, які проживають на території відповідного району.

Оскільки позивач проживає на території Інгульського району міста Миколаєва, відповідач після отримання заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову зобов`язаний був перевірити підстави щодо надання відстрочки позивачу та оформити її при їх підтвердженні або відмовити в оформленні з відповідним обґрунтуванням такого рішення.

У даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню пункт 4.19 Інструкції №19ДСК, яким передбачено повноваження на надання відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією місцевих органів виконавчої влади, оскільки: такі повноваження місцевих органів виконавчої влади (місцевих державних (військових) адміністрацій та органів місцевого самоврядування) не передбачені Конституцією України та Законами України; відповідні положення Інструкції №19 мають нормативно-правовий характер, однак Генеральний штаб Збройних Сил України, який прийняв Інструкцію №19, не наділений повноваженнями на прийняття нормативно-правових актів; цим пунктом визначені права і обов`язки громадян, проте наказ, яким затверджено Інструкцію №19, не пройшов процедуру державної реєстрації та не доведений до відома населення у порядку, встановленому законом.

А відтак, твердження апелянта про те, що повноваженнями щодо надання відстрочки наділені місцеві органи виконавчої влади, є необґрунтованими і суперечать Закону №3543-ХІІ.

Варто зазначити, що Миколаївська районна військова адміністрація відмовила позивачу розглянути його заяву від 23.02.2024р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з посиланням на те, що вирішення відповідного питання належить до повноважень ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, свідчить про протиправну ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що правильно зазначив суд першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2019р. у справі №342/158/17 зазначено, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу чи його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону (або ж іншого нормативно-правового регулювання) віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_5 не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . Підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення від 18.04.2024р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 04 червня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук