Справа № 140/3341/22
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року

м. Київ

справа №140/3341/22

адміністративне провадження № К/990/11467/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів - Білак М.В., Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року (колегія у складі суддів Кухтея Р.В., Носа С.П., Шевчук С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ,) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку виплаченої індексації з 01 березня 2018 року відповідно до абзаців 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

зобов`язати військову частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок раніше виплаченої індексації з урахуванням абзацу 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 132895,80 грн недоплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року до дня звільнення.

На обґрунтування цих вимог позивач зазначив, що відповідач на виконання судового рішення здійснив нарахування і виплату індексації його грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року до дня звільнення без урахування вимог абзаців 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, внаслідок чого утворилася недоплата індексації в сумі 132895,80 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року позов задоволено частково:

визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку індексації грошового забезпечення відповідно до абзаців 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, за період з 01 березня 2018 року до 23 грудня 2020 року;

зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити позивачеві перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року до 23 грудня 2020 року включно із урахуванням вимог абзаців 4, 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач оскаржив це судове рішення до суду апеляційної інстанції.

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі судді цього суду ухвалою від 13 лютого 2024 року залишив апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме у зв`язку з тим, що до скарги не було додано документа про сплату судового збору. Скаржникові надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення згаданих недоліків.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року повернуто скаржнику.

Суд апеляційної інстанції мотивував свої висновки тим, що у встановлений судом строк особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліків апеляційної скарги.

Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування

У касаційній скарзі військова частина НОМЕР_1 просить скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року та направити апеляційну скаргу відповідача до цього ж суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Незаконність оспорюваної ухвали скаржник мотивує посилаючись на її необґрунтованість, надмірний формалізм, суперечність в підставах залишення апеляційної скарги без руху. Наполягає на тому, що такий занадто формальний підхід апеляційного суду позбавив його права на апеляційне оскарження та відповідно доступу до правосуддя. Стверджує, що апеляційний суд залишив поза увагою входження військової частини НОМЕР_1 до системи Міністерства оборони України, її залучена до забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а також потребу заощадження фінансових ресурсів, виділених Урядом України для матеріально-технічного та фінансового забезпечення діяльності підрозділів Збройних Сил України. Крім цього, посилається на лист Торгово-промислової палати України, яким засвідчено форсмажорні обставини у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

Позиція інших учасників справи

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

За правилами частини четвертої статті 338 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Рух касаційної скарги

25 березня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга відповідача на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у цій справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 листопада 2023 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Загороднюк А.Г., судді Білак М.В., Соколов В.М.

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2024 року відповідачеві відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, подану ним касаційну скаргу залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків шляхом надання документу про сплату судового збору.

Після усунення скаржником зазначених недоліків Верховний Суд ухвалою від 25 квітня 2024 року відкрив касаційне провадження за поданою відповідачем касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2024 року справу призначено до касаційного розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядається, та аргументів учасників справи.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Вимоги до форми та змісту апеляційної скарги встановлено у статті 296 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

За правилами частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною п`ятою статті 169 КАС України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді (частина шоста статті 169 КАС України).

Відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Згідно із частиною другою статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

За змістом статті 8 цього Закону враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач в апеляційній скарзі ставив питання про звільнення військової частини НОМЕР_1 від сплати судового збору з тих мотивів, що на час подання цієї скарги на адресу військової частини ще не надійшло підтвердження щодо зарахування коштів, перерахованих для сплати судового збору, водночас сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до правосуддя, ускладнювати цей доступ тією мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Зазначив про входження військової частини НОМЕР_1 до системи Міністерства оборони України, її залучена до забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а також потребу заощадження фінансових ресурсів, виділених Урядом України для матеріально-технічного та фінансового забезпечення діяльності підрозділів Збройних Сил України.

Відмовляючи відповідачеві у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишаючи подану ним апеляційну скаргу без руху ухвалою від 13 лютого 2024 року, суд апеляційної інстанції керувався тим, що для звільнення від сплати судового збору скаржник має довести існування фінансових труднощів, які унеможливлюють (ускладнюють) його сплату, однак у розглядуваному випадку відповідач не надав доказів на підтвердження наявності встановлених статтею 8 Закону України «Про судовий збір» обставин, які є підставою для звільнення від сплати судового збору. Крім цього, на виконання вимог частини другої статті 169 КАС України апеляційний суд визначив в ухвалі розмір судового збору, що підлягає сплаті. Правильність визначення цього розміру не є підставою касаційного оскарження оспорюваної ухвали.

Копію цієї ухвали доставлено в електронний кабінет військової частини НОМЕР_1 13 лютого 2024 року.

У встановлений судом десятиденний строк відповідач не усунув недоліків апеляційної скарги, документа про сплату судового збору суду не надав, клопотань про зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з інших мотивів до суду не надіслав.

У зв`язку із цим оскаржуваною ухвалою від 28 лютого 2024 року Восьмий апеляційний адміністративний суд повернув скаржникові подану ним апеляційну скаргу.

Як вже зазначалося судом касаційної інстанції, відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

При цьому, особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно із частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий/фінансовий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Варто зауважити, що звільнення від сплати судового збору, є правом, а не обов`язком суду. Одночасно суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, який є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Скаржник жодного такого доказу на підтвердження зазначених обставин апеляційному суду не надав.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає у висновках апеляційного суду проявів надмірного формалізму, як на тому наполягає скаржник, оскільки повернення апеляційної скарги стало наслідком невиконання вимог суду щодо усунення її недоліків за недоведення відповідачем обставин, з якими закон пов`язує можливість звільнення від сплати судового збору.

Судова колегія також критично оцінює наведені у касаційній скарзі доводи про те, що оспорюване судове рішення перешкоджає самій суті права доступу до суду, оскільки повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення в порядку, встановленому законом.

Колегія суддів критично оцінює посилання скаржника на лист Торгово-промислової палати України як доказу дії обставин непереборної сили, оскільки саме собою введення в Україні воєнного стану не є підставою для звільнення від сплати судового збору. У протилежному випадку звільненню від виконання цього обов`язку підлягали б всі без винятку особи, які звертаються до суду, що не має під собою жодного законного обґрунтування.

У статті 8 КАС України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, відповідно до якого, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Стаття 44 КАС України передбачає обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

При цьому, особливості організації роботи в установі жодним чином не впливає на неухильність виконання своїх процесуальних обов`язків з урахуванням часу, необхідного для вирішення внутрішніх організаційних питань, пов`язаних з процедурою узгодження і проведення платежів (здійсненням видатків бюджету).

Це стосується і суб`єктів владних повноважень, які фінансуються з Державного бюджету України, зокрема, в частині видатків на оплату судового збору, тому держава повинна створити належні фінансові можливості і заздалегідь передбачити відповідні кошти на вказані цілі у кошторисах установ, а особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

За усталеною позицією Верховного Суду відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку (постанови від 01 серпня 2019 року у справі №1440/1822/18, від 22 липня 2021 року у справі №640/13056/19, від 30 листопада 2021 року у справі №560/6797/20, від 14 квітня 2022 року у справі №420/3670/20, від 05 квітня 2023 року у справі №300/8677/21).

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі "Меньшакова проти України", заява №377/02).

Зважаючи на те, що наведені у касаційній скарзі доводи не виправдовують того, що відповідач не довів суду існування обставин, з якими закон пов`язує можливість звільнення від сплати судового збору, Верховний Суд констатує, що висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Отже, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції постановив оскаржувану ухвалу від 28 лютого 2024 року з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Судові витрати

З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк

М.В. Білак

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду