Справа № 400/3164/22
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 р. № 400/3164/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання протиправним та скасування наказу від 05.05.2022 року № 95 та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до суду до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з вимогами

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності та по технічній частині) від 05 травня 2022 року, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення в квітні 2022 року премії;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 протиправно утриману премію у розмірі 100% за квітень 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що спірним наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 № 95 (з адміністративно-господарської діяльності) позивача безпідставно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у зв`язку із тим, що позивач знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Зокрема, зазначає, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, та до дисциплінарної відповідальності у вигляді неповної службової відповідності, а тому зазначене притягнення є подвійною відповідальністю позивача. Відповідачем не було проведено службове розслідування, за результатом якого б встановлено відповідні порушення, а тому необґрунтовано не було виплачено премію.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.

05 березня 2022 року ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України № 69/2022 призвано для проходження військової служби по мобілізації. З 03.03.2022 позивач проходить військову службу по мобілізації у складі військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 "Про преміювання військовослужбовців військової частини за їх особистий внесок у загальні результати служби за квітень 32022 року", від 05.05.2022 року № 95 солдату ОСОБА_1 премію виплачено у розмірі 0%. На підставі абз. 2 пункту 5 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам , затвердженого наказом Міністерства борони України № 260 від 07.06.2018 року та у зв`язку із накладанням дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2022 року № 18 (на території військової частини у службовий час, вживав алкогольні напої та перебував на службі у нетверезому стані).

Факт перебування позивача 29.04.2022 у стані алкогольного сп`яніння позивачем в адміністративному позові не заперечується.

Не погоджуючись із винесеним наказом позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 2 Закону України №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

До видів військової служби відноситься військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

За приписами ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (далі Статут внутрішньої служби) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Також кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. (ст.ст.14,16 Статуту внутрішньої служби).

Відповідно до ст.49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності та витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Статтею 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ командиру надано право на проведення службового розслідування для уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини, а не обов`язок щодо його проведення.

Відповідно до Наказу Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 року «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» службове розслідування не призначається якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення та підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення).

Враховуючи те, що відносно ОСОБА_1 було складено протокол про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якому встановлено обставини справи, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення. Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.05.2022 року у справі № 484/1163/22 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП, але у зв`язку з малозначністю даного правопорушення, адміністративну справу відносно нього закрити, обмежившись усним зауваженням.

Згідно з статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з приписами статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки га зборів).

Враховуючи те, що позивач в умовах особливого стану, під час введення на території військового стану, перебував на території військової частини під час виконання службових обов`язків в нетверезому стані, у відповідача були всі правові підстави для притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани спірним наказом.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.201 і за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктами 1, 3 Розділу XVI Порядку №260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Згідно п.5 Розділу XVI Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття за службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Враховуючи, що порушення було вчинено позивачем 29.04.2022, зокрема, перебування на території військової частини під час несення військової служби, у стані алкогольного спяніння, у зв`язку з цим суд приходить що висновку, що позбавлення позивача премії за квітень 2022р. відповідає вимогам п.5 розділу ХVІ «Преміювання» Порядку №260, у зв`язку з чим оскаржуваний наказ в цій частині не підлягає скасуванню як такий, що відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 КАС України.

Позивач не заперечує своє перебування на службі в нетверезому стані, однак вважає, що до нього застосовано відповідальність за одне й те саме правопорушення не одноразово.

В контексті наведеного суд наголошує, що невключення позивача до наказу про преміювання є наслідком перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння за місяць, у якому здійснено таке порушення, під час виконання обов`язків військової служби, та не становить собою певного виду юридичної відповідальності, а тому не може вважатись подвійним притягненням позивача до відповідальності.

Крім того, як вже зазначалось вище, постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.05.2022 року у справі № 484/1163/22 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП, але у зв`язку з малозначністю даного правопорушення, адміністративну справу відносно нього закрито.

Враховуючи вищевикладені обставини, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) визнання протиправним та скасування наказу від 05.05.2022 року № 95 та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник