Справа № 600/7905/23-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 р. м. Чернівці справа № 600/7905/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач-2) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення №36 від 01.11.2023р. Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити пенсію за віком відповідно до положень ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 з моменту її звернення, тобто з 27.10.2023р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовлено за її заявою у призначенні пенсії за віком відповідно до положень ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки, воно порушує її права на належне пенсійне забезпечення. На її думку, пенсійним органом було неправильно проведено підрахунок страхового стажу. Відповідачем згідно поданих документів обчислено страховий стаж позивача - 22 роки 0 місяців 25 днів. Натомість, на думку позивача, її страховий стаж становить: 39 років 02 місяці 25 днів.

Вказувала, що пенсійним органом необґрунтовано не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 23.08.1982, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог п.2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: на титульній сторінці трудової книжки зазначено не повністю дату народження заявниці; не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_2 з 01.09.1988 по 15.07.1982, оскільки відсутній документ про зміну прізвища. Натомість, позивач заперечує дійсність зазначених обставин та наполягає на протиправності відмови у призначенні їй пенсії.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого, відповідачу встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач-1 подав до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що за принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії ОСОБА_1 була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Так, пенсійний орган вказав, що за нормами ст.26 Закону 1058-ІV починаючи з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу - не менше 30 років. При опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком, органом Пенсійного фонду України розраховано стаж, який склав 22 роки 0 місяців 25 днів. Відповідач-1 зауважив, що страховий стаж позивача зараховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вважає, що в діях органу Пенсійного фонду України не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, а розрахунок стажу проведено згідно вимог чинного законодавства, таким чином в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідач-2 у поданому відзиві зазначив, що Головним управлінням правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через відсутність необхідного страхового стажу не менше 30 років. Вказував, що страховий стаж позивача становить 22 роки 0 місяців 25 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 дата заповнення 23.08.1982, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог п. 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: на титульній сторінці трудової книжки зазначено неповністю дату народження позивача; за даними документами до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_2 з 01.09.1988 по 15.07.1982, оскільки відсутній документ про зміну прізвища. Позивачу було рекомендовано надати документи щодо зміни прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

Відповідач-2 наголошував, що станом на час ведення трудової книжки позивача за спірний період, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція №162). Відповідно, при прийнятті рішення враховано нормативно-правові акти, які були чинними на момент вчинення окремої процесуальної дії.

З указаних підстав відповідач-2 просив у задоволенні позову відмовити.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач після досягнення віку 60 років, 27.10.2023р. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 01.11.2023 №36 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У рішенні вказано, що вік заявниці на дату звернення складає 60 років 7 днів.

Необхідний страховий стаж становить 30 років. Страховий стаж заявниці становить 22 роки 0 місяців 25 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 23.08.1982, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог п.2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме на титульній сторінці трудової книжки зазначено не повністю дату народження заявниці;

- період навчання згідно диплому НОМЕР_2 з 01.09.1988 по 15.07.1982, оскільки відсутній документ про зміну прізвища. Заявниці рекомендовано надати документи щодо зміни прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, 01.11.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу - 30 років.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулась до суду із цим позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 1 Закону 1058-ІV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із положеннями ст.26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзац 3 ч.1 ст.24 Закону №1058-ІV визначає, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV Закон №1058-ІV, цей закон набув чинності 01.01.2004, до набрання ним чинності відповідні правовідносини регулювались нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Cтаттею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема, а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як передбачено частинами 2 та 3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637(далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із п.20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм законодавства дає змогу зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

За змістом оскаржуваного рішення відповідач не зарахував періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 23.08.1982, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог п.2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме на титульній сторінці трудової книжки зазначено не повністю дату народження заявниці.

На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412).

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно із пунктами 2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції №162).

За змістом п.2.10 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному листі) трудової книжки. Прізвище, ім`я і по батькові (повністю без скорочення чи заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

В свою чергу, пунктом 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58, яка була затверджена наказом Мінпраці №58 від 29.07.93р. (далі - Інструкція №58) визначено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Саме на не відповідність пункту 2.11 запису трудової книжки в частині "дати народження" позивача посилався пенсійний орган у оскаржуваному рішенні, як підставу для не зарахування періодів трудової діяльності за записами трудової книжки.

Суд звертає увагу на те, що станом на дату заповнення титульної сторінки трудової книжки ОСОБА_1 діяла Інструкція №162, у подальшому з 1993 року дане питання врегульовувала Інструкція №58. Зважаючи на те, що зазначені нормативно-правові акти здебільшого дублюють одне одного, охоплюють періоди трудової діяльності позивача, а також містять положення, які послідовно доповнюють одне одного, суд при розгляді даного конкретного спору виходить із зазначених норм у їх системному взаємозв`язку.

У зв`язку з цим суд зауважує, що пунктом 2.12 Інструкції №162 визначено, що зміни записів в трудових книжках про прізвище, ім`я і по батькові здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на основі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Указані зміни вносяться на титульній сторінці (титульному листі) трудової книжки. Одною рискою закреслюється, наприклад, попереднє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані.

Посилання на відповідні документи записуються на внутрішньому боці обкладинки і засвідчуються підписом керівника підприємства чи уповноваженою ним особою і печаткою підприємства чи печаткою відділу кадрів.

Аналогічні норми щодо правового регулювання внесення змін до трудової книжки містить Інструкція №58 (пункти 2.12, 2.13).

Дослідивши копію трудової книжки позивача судом встановлено, що на титульній сторінці зазначено дату народження останньої "1963", хоча у відповідності до наведених вище положень, мало би бути вказано повністю, без скорочення. Також зазначено попереднє (дошлюбне прізвище позивача) " ОСОБА_4 " (російською). Водночас, такі записи, у відповідності до вимог п.2.12, 2.13 Інструкції №58 закреслено та зазначено " ОСОБА_3 " та " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", на внутрішньому боці обкладинки містяться записи "вважати вірним ОСОБА_1 , 20 жовтня 1963 року, згідно паспорта НОМЕР_3 , виданий Першотравневим РВ УМВС України в Чернівецькій області 02 січня 2001 року". Запис засвідчено директором ТОВ "Інночентія" ОСОБА_5 та печаткою підприємства.

Судом досліджено записи трудової книжки та встановлено, що позивач у період з 16.02.2015р. по 31.07.2019р. працювала в ТОВ "Інночентія" на посаді інженера-технолога. Такий запис засвідчений також директором ТОВ "Інночентія" ОСОБА_5 та відповідною печаткою. Тобто, зміни внесені адміністрацією підприємства в частині прізвища та дати народження позивача, відповідають вище наведеним положенням Інструкції №58 (пункти 2.12, 2.13).

Зазначена обставина залишена пенсійним органом поза увагою при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4 Інструкції №58 слідує, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку №637, відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на особисті права останнього.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З наведеного суд висновує, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак неточності у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що не зарахування періодів роботи позивачу згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 , дата заповнення 23.08.1982, буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неповне зазначення дати народження позивача підприємством, яке відкривало та вносило відповідний запис в трудову книжку, не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

У даному спірному випадку встановлено, що записи щодо роботи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим не зазначення повної дати народження позивача підприємством при її заповненні не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні відображених у ній періодів роботи до страхового стажу. Крім того, зміни в даті народження позивача на титульній сторінці, внесені роботодавцем за останнім місцем роботи (на момент внесення таких змін) відповідає вимогам Інструкції №58.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачами суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем-2 при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Щодо не врахування до страхового стажу позивача періоду навчання згідно диплому НОМЕР_2 з 01.09.1980 (у оскаржуваному рішенні щодо року ймовірно описка) по 15.07.1982 через відсутність документу про зміну прізвища, суд зазначає таке.

Пунктом "д" частини 3 статті 56 «Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію» Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до диплому Серії НОМЕР_2 з 01.09.1980, ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) з 01.09.1980р. по 15.07.1982р. навчалася у Грицівському ТУ №9 художніх промислів за професією "кравець жіночого легкого одягу".

Згідно відомостей паспорта НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 Першотравневим РВ УМВС України в Чернівецькій області 02 січня 2001 року, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровано шлюб з гр. ОСОБА_8 , 1963р.н.

Позивачем після укладення шлюбу із ОСОБА_8 змінено прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданому 08.01.2008р.

З матеріалів справи видно, що саме зазначене свідоцтво було подано позивачем з-поміж інших документів, до заяви про призначення пенсії.

Поряд із цим, в оскаржуваному рішенні та у відзиві відповідачем-2 зазначено, що відсутній документ про зміну прізвища. Заявниці рекомендовано надати документи щодо зміни прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

Така вимога, як свідчать матеріали справи, обумовлена тим, що у дипломі дошлюбне прізвище позивача указане як ОСОБА_2 , в той час як у свідоцтві про шлюб - ОСОБА_9 .

Позивачем до позову додано ще одне свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_5 (видане повторно 21.11.2023р.), у якому дошлюбне прізвище позивача зазначено як " ОСОБА_9 ".

Необхідно враховувати, що на час заповнення поданих позивачем документів, в тому числі, диплому, усі відомості вносились двома мовами, російською та українською, тобто здійснювався переклад з російської мови на українську. Досліджуючи зазначені документи можна дійти висновку, що перекладаючи прізвище позивача з російської на українську навчальним закладом було зазначено саме " ОСОБА_2 ", а не " ОСОБА_10 ", " ОСОБА_9 " або " ОСОБА_9 ".

Водночас, суд вважає, що помилка у перекладі прізвища позивача у дипломі не може впливати на достовірність зазначених даних, не може не підтверджувати факт навчання позивача, адже запис прізвища російською мовою відповідає запису прізвища російською мовою у трудовій книжці.

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , дата заповнення 23.08.1982, а саме внесеному під порядковим номером 1 значиться: навчання у Грицівському ТУ №9 з 01.09.1980р. по 15.07.1982р.

Таким чином, диплом та трудова книжка позивача підтверджують, що саме з 01.09.1980р. по 15.07.1982р. позивачка навчалася у Грицівському ТУ №9.

Відповідачем не наведено жодних аргументів про те, що відповідний диплом стосується іншої особи, а не позивача.

Суд виходить з того, що пенсійний орган мав змогу встановити обставину щодо навчання ОСОБА_1 з 01.09.1980р. по 15.07.1982р. у Грицівському ТУ №9 на підставі записів трудової книжки, в тому числі здійсненому на внутрішній частині титульної сторінки трудової книжки позивача засвідчений підписом і печаткою роботодаця, а саме: на підставі свідоцтва про шлюб прізвище ОСОБА_9 змінено на ОСОБА_3 (запис здійснено російською мовою).

Відтак, суд вважає необґрунтованими доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо неможливості врахування даного спірного періоду.

З урахуванням викладеного, період навчання позивача з 01.09.1980р. по 15.07.1982р. підлягає зарахуванню на підставі диплому Серії НОМЕР_2 , виданого 15.07.1982р.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №36 від 01.11.2023р. про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню з підстав необґрунтованого не зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 23.08.1982 з підстав зазначення не повністю дати народження заявниці на титульній сторінці трудової книжки та періоду навчання згідно диплому Серії НОМЕР_2 з 01.09.1980 по 15.07.1982.

Відповідно зазначені вище періоди, з урахуванням наведених вище висновків суду, підлягають зарахуванню, а рішення про відмову у призначенні пенсії підлягає скасуванню. Відповідно позов у зазначеній частині підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до її заяви від 27.10.2023р. суд зазначає, що за нормами статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком починаючи з 1 січня 2018 року після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Позивач досягнула віку 60 років, тобто набула права на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV за умови наявності необхідного страхового стажу.

Як слідує з розрахунку зарахованого відповідачем страхового стажу позивача, на час звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивача складає 22 роки 0 місяців 25 днів, про що вказано в оскаржуваному рішенні. Додатково до зарахування до страхового стажу підлягають спірні періоди.

Разом з тим, щодо наявності у позивача страхового стажу не менше 30 років, то у суду відсутній розрахунок такого стажу, а такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів пенсійного фонду, відтак суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Питання призначення пенсії без втручання у дискреційні повноваження та виключну компетенцію пенсійного органу, на переконання суду, можливе лише у випадку, якщо після обчислення стажу (в тому числі після зарахування спірних періодів) орган пенсійного фонду не здійснить призначення пенсії при наявності необхідного для цього стажу.

Оскільки вирішення питання наявності права на пенсію (підрахунку загального стажу) є прерогативою пенсійного органу і суд не вправі замінювати у цій частині пенсійний орган, чи приймати рішення про призначення пенсії, тому на переконання суду, зважаючи на протиправність оскаржуваного рішення, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, як органу, який за принципом екстериторіальності розглядав заяву про призначення пенсії, після зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, повторно розглянути заяву про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

У разі наявності у позивача достатнього страхового стажу для призначення пенсії (при повторному розгляді заяви), таку необхідно призначити з 21.10.2023, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, зважаючи на те, що позивач звернулась за пенсією 27.10.2023 (до спливу трьох місяців з дня виникнення права).

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з мотивів, викладених вище.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60грн. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 536,80грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, оскаржуване рішення якого визнано протиправними та скасовано.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №36 від 01.11.2023р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 23.08.1982р. та період навчання з 01.09.1980р. по 15.07.1982р. згідно диплому Серії НОМЕР_2 , виданого 15.07.1982р.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.10.2023р. про призначення пенсії.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 536,80 грн.

6. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач-1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (пл. Центральна, 3, м. Чернівці, 58002; )

Відповідач-2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.О.Борисенка, 7, м.Рівне, 33028; )

Суддя В.О. Кушнір