Справа № 990/188/24
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 червня 2024 року

м. Київ

справа №990/188/24

адміністративне провадження №П/990/188/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів: Стрелець Т.Г., Стеценка С.Г., Єзерова А.А., Тацій Л.В.,

перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Іщенко Юлією Артурівною до Вищої кваліфікаційної комісії судів України про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції 27.05.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана адвокатом Іщенко Юлією Артурівною до Вищої кваліфікаційної комісії судів України, в якій позивач просить визнати дії членів Вищої кваліфікаційної комісії судів України у складі колегії №3: головуючого - Сергія Чумака, членів Андрія Пасічника, Романа Сабодаша (доповідач) під час проходження 27.11.2023 суддею Голосіївського районного суду м.Києва ОСОБА_1 співбесіди - протиправними, в частині порушення членами комісії відносно судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 пункту 6 Регламенту ВККС України, а саме - принципу неупередженості.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2024 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Шарапа В.М. - головуючий суддя, судді: Єзеров А.А., Стеценко С.Г., Стрелець Т. Г., Тацій Л.В.

Згідно із частиною 4 статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України передбачені статтею 266 КАС України.

Зокрема частиною першою статті 266 КАС України встановлено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат; 5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Пунктом 3 частини 1 статті 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї документами, колегія суддів дійшла висновку, що її слід залишити без руху з огляду на таке.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

З аналізу зазначених законодавчих норм випливає, що у випадку, коли особа вважає, що її права під час прийняття на публічну службу, проходження чи звільнення з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку, за відсутності поважних причин, позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною 6 статті 161 КАС України зазначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, згідно з зазначеними нормами, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення його прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поняття "поважні причини пропуску процесуальних строків" є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Верховний Суд зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Отже, Верховний Суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих нею доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку Судом.

При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, за результатами кваліфікаційного оцінювання, 27.05.2023 колегією № З у складі: головуючого - Сергія Чумака, членів Комісії - Андрія Пасічника, Романа Сабодаша (доповідач), ухвалено рішення № 26/ко-23, яким визначено, що:

- суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді набрала 482,25 бала;

- визнано суддю Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді;

- визнано підтвердженою інформацію про недостовірність (у тому числі неповноту) тверджень, указаних суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 у декларації доброчесності судді за 2016 р.

Ураховуючи рішення Комісії від 27.11.2023 № 26/ко-23, ВККС України своїм рішенням від 18.12.2023 №63/ко-23 вирішила внести до Вищої ради правосуддя подання про звільнення судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 у зв`язку з визнанням такою, що не відповідає займаній посаді.

У позовній заяві позивач заявляє вимогу щодо визнання протиправними дії членів Вищої кваліфікаційної комісії судів України під час проходження 27.11.2023 позивачем співбесіди, за результатами якої, ОСОБА_1 визнано такою, що не відповідає займаній посаді судді, та в подальшому, прийнято рішення про внесення до Вищої ради правосуддя подання про її звільнення.

З огляду на викладене, та приймаючи до уваги положення частини 5 статті 122 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про те, що позивач, подаючи позовну заяву 27.05.2024, звернyвся до адміністративного суду з пропуском місячного строку (який закінчився 27.12.2023).

Втім, в порушення вимог частини 6 статті 161 КАС України позивач до позовної заяви не додав обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин пропуску строку.

Натомість, позивач зазначив, що у цьому позові оскаржуються дії членів суб`єкта владних повноважень (ВККС України), без оскарження рішення за результатом кваліфікаційного оцінювання, а тому, на думку позивача, ця позовна заява подана в межах шестимісячного строку - тобто до 27.05.2024, при цьому посилається на частину 2 статті 122 КАС України.

Однак зазначені твердження слід відхилити з огляду на мотиви, викладені вище.

Ба більше, в контексті наведеного, слід наголосити на наступному.

Згідно з підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, з дня набрання чинності Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Згідно зі статтею 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є, зокрема, рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

Відповідно до частини 1 статті 88 Закону №1402-VIII, Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Як наслідок, з наведеного вбачається, що поняття «публічної служби», в контексті, здійснення суддями професійної діяльності, охоплює, серед іншого, процес їхнього кваліфікаційного оцінювання, а відтак, у розрізі вимог цієї позовної заяви та з врахуванням положень частини 5 статті 122 КАС України, можна виснувати про застосовність місячного строку звернення позивача до суду у цій справі.

Згідно з частиною 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 169 КАС України, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, зважаючи, що позовна заява ОСОБА_1 подана поза межами строку звернення до суду та не містить обґрунтованого клопотання про його поновлення, таку позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачеві десятиденний строк з дня вручення йому копії ухвали для усунення встановленого судом недоліку шляхом подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171, 243, 248, 266 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Іщенко Юлією Артурівною до Вищої кваліфікаційної комісії судів України про визнання дій протиправними - залишити без руху.

Встановити позивачеві строк для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі неусунення цих недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

Т.Г. Стрелець

С.Г. Стеценко

А.А. Єзеров

Л.В. Тацій ,

Судді Верховного Суду