Справа № 524/7831/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 р.Справа № 524/7831/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.04.2024 року, головуючий суддя І інстанції: Андрієць Д.Д., м. Кременчук, повний текст складено 15.04.24 року у справі № 524/7831/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду міста Кременчука з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Полтавській області витрати на правничу допомогу в сумі 3500,00 грн., а також судовий збір в сумі 536,80 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №701752, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, за те що він керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар поза межами населеного пункту. Вважав, що постанова підлягає скасуванню, оскільки ПДР України він не порушував, зупинка його транспортного засобу відбулась в межах міста. Просив врахувати, що під час розгляду справи було порушено його право на захист. У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що посилання відповідача на те, що записаний на диск відеозапис є оригіналом, а тому не потребує накладення ЕЦП, є необґрунтованим, оскільки відеозапис є електронним доказом та відповідно до ст. 99 КАС України має бути підписаний ЕЦП.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 15.04.2024 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №701752, винесену 07.10.2023 інспектором роти №6 2 батальйону УПП в м. Київ Мищенко Олександром Вікторовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань судові витраті, які складаються із судового збору в сумі 4036,80 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 15.04.2024 року по справі № 524/7831/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення диски з відеозаписами події були виготовлені у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у даній справі про адміністративне правопорушення та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді у виді файлів. Жодних об`єктивних даних, які б могли свідчити про фальсифікацію відеозапису, судом першої інстанції не встановлено. Вказаний доказ отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. Таким чином, відеозапис на компакт-диску є належним доказом, що не потребує завірення ЕЦП. Також, відповідач зазначає, що заявлена сума витрат на правову допомогу в розмірі 3500 гривень є завищеною.

Позивач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, просив скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 15.04.2024 залишити без змін, також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Полтавській області витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що постановою по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 701752 від 07.10.2023 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з постановою серії БАБ № 701752 від 07.10.2023 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21540 ВІ 4325, 07.10.2023 року о 15:39 год. по автодорозі Хорол - Семенівка - Кременчук 86 км. поза межами населеного пункту без ближнього світла фар, чим порушив п. 9.8. ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Позивач не погодившись з винесеною постановою подав до Автозаводського районного суду міста Кременчука позовну заяву, в якій просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що долучений відповідачем на підтвердження своїх заперечень диск є недопустимим доказом, тому що даний доказ не засвідчено електронним цифровим підписом, з огляду на відсутність доказів порушення позивачем ПДР України, суд першої інстанції визнав за можливе оскаржувану постанову скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги щодо належності як доказу диску з відеозаписом, скільки вважає за необхідне зазначити, що даний доказ не завірений належним чином, на відеозаписі відсутній цифровий підпис, як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій, отже не є допустимим доказом в розумінні ст.74 КАС України виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що надані суду матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, тому копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Таким чином, відеозаписи, які надані до матеріалів справи не є належними та допустимими доказами, відповідно до вимог КАС України. Інших доказів, які б підтверджували винуватість позивача у інкримінованому йому правопорушенні, відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не подано.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови серії БАБ №701752 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 510 грн. та закриття провадження.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Щодо доводів відповідача відносно стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. та зазначає наступне.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями ст. 139 КАС України передбачено стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI), до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року (справа № 820/4263/17).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегією суддів встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу представником позивача надано копії наступних документів: копію договору про надання правової допомоги від 07.10.2023 року № 07/10; копію акту виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги № 07/10 від 17.10.2023 р; копія квитанції від 17.10.2023 та від 31.05.2024 р.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: "…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Враховуючи принцип співмірності (який, включає у себе, зокрема такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, колегія суддів вважає за можливе обмежити належний до стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, визначивши його у розмірі 1000 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в додатковій постанові від 11.12.2019 року по справі №2040/6747/18, надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом, оскільки первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.05.2023 року у справі № 640/2756/19.

Також, колегія суддів зазначає, що участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання послуг в межах їх повторного вивчення.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.11.2020 року у справі № 520/7431/19.

Відтак, колегія суддів вважає, що заявлена у наданому позивачем відзиві сума на правову допомогу в суді апеляційної інстанцій у розмірі 5000 грн. є суттєво завищеною та такою, що підлягає зменшенню.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованим розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, визначивши його в сумі 500 грн.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.04.2024 року по справі № 524/7831/23 скасувати в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Прийняти в цій частині постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області (, вул. Матвійчука Юліана, 83, м. Полтава, 36014) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 15.04.2024 року у справі № 524/7831/23 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області (, вул. Матвійчука Юліана, 83, м. Полтава, 36014) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 500 (п`ятсот) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський