Справа № 440/14009/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 р.Справа № 440/14009/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Фабра Є.А.,

представника відповідача Кабак Є.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 22.02.24 року по справі № 440/14009/23

за позовом ОСОБА_1

до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції

про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про:

- визнання протиправним та скасування рішення міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, оформленого протоколом №11 від 06 березня 2023 року, в частині переведення ОСОБА_1 з ДУ "Полтавська установа виконання покарань №23" до Державної установи "Темнівська виплавна колонія №100";

- стягнення з Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1500000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що з 15 березня 2011 року позивач засуджений до довічного позбавлення волі та відбував покарання в державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)», проте у зв`язку з прийняттям рішення міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, оформленого протоколом №11 від 06 березня 2023 року, його переведено з ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» до Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)». З вказаним рішенням позивач не погоджується, вважаючи його протиправним, оскільки згідно чинного законодавства переведення засудженого з однієї колонії до іншої допускається лише за виняткових обставин, які перешкоджають подальшому перебуванню засудженого в такій колонії. Оскаржуване рішення не містить жодних законних підстав та обґрунтування його прийняття. Перебуваючи в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)», позивач знаходився в максимально наближеному місці до місця постійного проживання своїх близьких родичів, а тому переведення позивача до іншої виправної колонії, яка територіально розташована в Харківській області, фактично робить неможливим відвідування позивача його родичами та перешкоджає сімейному зв`язку із ними. Окрім того, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не враховано, що на підставі заяви позивача про вчинення кримінального правопорушення було внесено відомості до ЄРДР за статтею 127 КК України з приводу катування позивача працівниками Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)», що саме по собі унеможливлює відбування ним покарання у цій установі. В результаті прийняття оскаржуваного рішення відповідачем порушено права позивача, визначенні статтями 8 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позбавлено його можливості бачитись та спілкуватись із рідними, створено негативні емоції, що із урахуванням його особливо чутливого соціального стану (засуджений до покарання у вигляді довічного позбавлення волі) спричинило завдання позивачу моральної шкоди у сумі 1500000,00 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, оформлене протоколом №11 від 06 березня 2023 року, стосовно переведення засудженого ОСОБА_1 , 1970 року народження, з державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» до сектору максимального рівня безпеки для чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)».

Зобов`язано Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повторно розглянути питання щодо переведення/непереведення засудженого ОСОБА_1 , 1970 року народження, з державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» до сектору максимального рівня безпеки для чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині, яким стягнути з Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь, ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 1 500 000,00 грн (один мільйон п`ятсот тисяч гривень).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що протиправне рішення міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції спричинило негативні емоції у мене, які, враховуючи мій соціальний статус, досягли рівня страждання, які заподіюють моральну шкоду. Між прийняттям відповідачем протиправного рішення та моїми душевними стражданнями наявний причиннонаслідковий зв`язок.

Так, апелянт вказує, що в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Враховуючи викладені обставини, зважаючи на принципи пропорційності та співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, позивач вважає, що моральна шкода підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1 500 00 0,00 грн.

Відповідач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції було прийнято рішення про переведення ОСОБА_1 з однієї установи виконання покарань в іншу, через перенаповненість камер та неналежні умови тримання засуджених, що спричинені відсутністю (велись ремонтні роботи, наразі призупинені за нестачею коштів) сектору для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, при цьому міжрегіональне управління діяло з наміром покращити умови тримання та відновити порушені права позивача.

Також, відповідач повідомляє, що саме через недотримання норм житлової площі на особу в камерах до Європейського суду з прав людини звернулося багато засуджених, серед яких є особи, що на момент звернення до ЄСПЛ відбували покарання у державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)», зокрема по справі «Лобчук проти України» в якій Європейським судом було задоволено вимоги позивачів та зобов`язано державу-відповідача сплатити суми присуджені кожному заявнику в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат (в євро). Через це, ще раз наголошуємо, що міжрегіональне управління вважає обгрутнованою підставу переведення позивача з державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» саме через неналежні умови тримання.

Крім того, відповідач вважає, що права позивача не були порушені, а навпаки, рішення міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, оформленого протоколом №11 від 06 березня 2023 року, в частині переведення ОСОБА_1 з ДУ "Полтавська установа виконання покарань №23" до Державної установи "Темнівська виправна колонія №100" було прийнято для відновлення порушених прав позивача, таких як: право на достатній життєвий рівень, право в`язнів на повагу до їх гідності, права на приватність, а також запобігання отримання позивачем проблем зі здоров`ям через плісняву та сирість у камерах. Тобто для покращення умов для відбування покарання. Через це, відповідач не вважає, що позивачу була завдана моральна шкода.

Відповідачем не було здійснено жодних протиправних дій відносно позивача при прийнятті відповідного рішення. Це вбачається у вказівках вище стоячих органів та вимогах Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відновлення порушених прав засуджених, що тримаються в ДУ "Полтавська установа виконання покарань №23", тобто, ніде не вбачається, що рішення ухвалено виключно стосовно позивача, таке рішення було прийняте стосовно восьми засуджених, задля покращення для них умов відбування покарання та відновлення їхніх прав, що були порушені, що означає, що намір заподіяти шкоду саме позивачу, прийняттям рішення про переведення з одної установи до іншої у відповідача був відсутній.

Враховуючи вищевикладене на думку відповідача відсутній причинний зв`язок між діями відповідача та шкодою, про яку заявляє позивач.

Крім того, відповідач заперечує що твердження позивача, що його родичі мешкають у Полтавській області, а тому, рішення комісії про його переведення до Державної установи "Темнівська виправна колонія №100" фактично робить неможливим відвідування його сім`єю в зазначеній установі, що значна відстань від місця відбування покарання до місця проживання його родичів є перешкодою у спілкуванні.

З такими твердженнями позивача відповідач не погоджується, оскільки адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. Також для надання засудженим можливості доступу до глобальної мережі Інтернет (далі - Інтернет) адміністрація установи виконання покарань чи слідчого ізолятора (далі - установа) забезпечує оптимальний спосіб підключення установи до провайдера, який надає послуги доступу до Інтернету. Послуга доступу до Інтернету, користування засобами IP-телефонії та використання засобів відеозв`язку через Інтернет надається засудженим у приміщенні інтернет-класу, згідно Наказу Міністерства юстиції України від 19.10.2017 р. 3233/5 Про затвердження Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет.

З огляду на вищезазначене, відповідач не може категорично стверджувати, що у ОСОБА_1 немає можливості бачитись і спілкуватись із рідними. Маючи бажання позивач може спілкуватися із рідними по телефону та через засоби відеозв`язку (Skype) бачитись із ними.

Щодо спілкування особисто з рідними у форматі побачень, можливо, ця процедура трохи ускладнилась через збільшення відстані від фактичного місця проживання родичів ОСОБА_1 до місця перебування позивача, але знову ж таки, це не робить побачення та спілкування неможливими, як стверджує позивач.

Також, відповідач повідомляє, що згідно Довідки про наявні короткострокові та довгострокові побачення, посилки (передачі) та бандеролі засудженого до довічно позбавленого волі ОСОБА_1 , що була долучена до матеріалів справи в суді першої інстанції за весь час перебування в ДУ "Полтавська установа виконання покарань №23", а саме з 30.12.2011 по 01.10.2019 позивач не мав жодного тривалого побачення, останнє короткострокове побачення у ОСОБА_1 було 01.10.2019 року, після цього його ніхто з родичів не відвідував.

Отже, на думку відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між рішенням про переведення позивача та моральною шкодою, яку зазначає ОСОБА_1 повністю відсутній, тому, що факт прийняття рішення про переведення не змінив нічого у форматі спілкування позивача із родичами, не перервав родинних зв`язків, не перервав низку побачень із рідними, так як таких просто не було майже три роки до прийняття рішення про переведення.

Через це відповідач вважає, що рішення комісії про переведення позивача суттєво не вплинуло на спілкування позивача з рідними, а тому не завдало йому моральної шкоди та будь-якого виду страждань. Також, відповідно до статті 113 КВК України засудженим дозволяється одержувати і відправляти листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості. Враховуючи вищевикладене, вважаємо, що наявні способи спілкування є зручними та дуже актуальними у наш час, якими користується більшість українців наразі, незалежно від місця проживання та перебування особи. Що стосується посилок, позивач може отримувати їх з будь-якого міста за допомогою таких сервісів як Нова пошта, Укрпошта та ін.

Отже, як вважає відповідач, позивачу моральної шкоди діями відповідача завдано не було.

Представником позивача надані до суду апеляційної інстанції відповідь на відзив, в якій позивач вважає, що ОСОБА_1 до засудження постійно проживав на території Полтавської області, його родичі та близькі проживають на території Полтавської області, довгий час ОСОБА_1 відбував покарання в ДУ «ПУВП №23», яка знаходиться в м.Полтаві та раптове переведення останнього до іншої установи відбування покарань, яка знаходиться в іншій області однозначно є порушенням КВК України та Конвенції.

Так, рішенням першої інстанції однозначно встановлено протиправність дій відповідача. Моральна шкода, яку позивач просе стягнути знаходиться виключно в причинно-наслідковому зв`язку між протиправними діями відповідача та завданою шкодою, яку слід стягнути на користь позивача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до довідки з особової справи засудженого ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» /а.с. 154/ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 15 березня 2011 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за статтями 115 ч.1, 115 ч.2 п.п. 9, 13, 70 ч.1 КК України до довічного позбавлення волі. Початок строку - 23 липня 2010 року. Вирок набрав законної сили - 13 грудня 2011 року. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2018 року, керуючись ст. 72 ч.5 КК України, в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.07.2010 по 13.12.2011 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Рішенням комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, до позбавлення волі в Полтавській області (протокол від 28 грудня 2011 року № 48) засудженому визначено максимальний рівень безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу. Згідно наряду Державної пенітенціарної служби України від 06 січня 2015 року № 2/3/1-37/25-15 залишений для подальшого відбування покарання в Полтавській установі виконання покарань управління ДПтС України в Полтавській області (№ 23). Рух: 30.07.2010 -- Полтавський слідчий ізолятор; 20.10.2015 - лікувальний заклад при Темнівській виправній колонії (№ 100); 01.11.2015 - Полтавська установа виконання покарань (№ 23); 19.11.2021 - Темнівська багатопрофільна лікарня № 100; 22.12.2021 - державна установа «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)»; 28.03.2023 - державна установа «Темнівська виправна колонія (№ 100)» на підставі наряду Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 22-716/14/14/14-23 від 07.03.2023; 27.06.2023 - державна установа «Полтавська установа виконання (№ 23)»; 28.09.2023 - державна установа «Темнівська виправна колонія (№ 100)».

Згідно з довідкою щодо сектору максимального рівня безпеки в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» від 18 січня 2024 року /а.с. 130 зворот, 131/ засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 з 2017 року в установі утримувався в камері № 26, в якій разом із ним перебувало троє засуджених до довічного позбавлення волі. Камера № 26 загальною площею - 10,2 кв. м, площа без санвузла - 9,86 кв.м., тобто на одну особу приходиться 3,29 кв м.

Відповідно до Звіту про результати відвідування державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» для виконання функцій національного превентивного механізму від 26 січня 2023 року /а.с. 65-68/ .

Вказаний Звіт направлений листом від 14 лютого 2023 року № 1330.2/55/1495-23/23/53 /а.с. 64-зворот, 65/ до Міністерства юстиції України, Департаменту з питань виконання кримінальних покарань та державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» для вжиття заходів щодо проведення капітальних ремонтів у камерах режимного корпусу №1 поста №5; вжиття заходів щодо недопущення порушення норм площі для осіб, що взяті під варту; забезпечення дотримання прав засуджених на приватність, обладнання особистого простору; забезпечення внесення до Журналу обліку виявлення тілесних ушкоджень інформації про повідомлення прокурора та керівника державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Листом від 17 лютого 2023 року № 14/1-2995/Гл /а.с. 64/ Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України повідомив Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про те, що на опрацюванні Департаменту перебуває лист Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 14 лютого 2023 року № 1330.2/55/1495-23/23/53 щодо відвідування 26 січня 2023 року державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)», за результатами якого складено звіт по виявлених порушеннях прав засуджених та осіб, взятих під варту, а також просив з метою усунення виявлених недоліків та запобігання порушення прав засуджених, викладених у звіті: 1. опрацювати звіт, проаналізувати виявлені порушення та розробити детальний план заходів щодо усунення виявлених порушень; 2 вжити невідкладних заходів реагування щодо усунення виявлених недоліків, забезпечити контроль за вчасним наданням інформації до Департаменту та якості підготовки. Також Департамент проінформував Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про те, що за результатами опрацювання звіту надаються рекомендації, які можуть бути використані для забезпечення прав засуджених та осіб, взятих під варту, при складанні плану усунення виявлених недоліків.

Так, згідно з Рекомендаціями Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України з усунення порушених прав засуджених та осіб, взятих під варту у державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)», (за результатами опрацювання звіту моніторингового візиту 26 січня 2023 року представниками Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини) /а.с. 69/ рекомендовані заходи усунення порушень: провести ремонт покрівлі прогулянкових двориків режимного корпусу №1 (зміст порушення: покрівля прогулянкових двориків режимного корпусу №1 перебуває в аварійному стані); провести у камерних приміщеннях режимного корпусу №1 поста №5 ремонтні роботи, а саме: встановити та усунути місця протікання води, після чого усунути плісняву на стінах та стелі камер (зміст порушення: камерні приміщення режимного корпусу №1 поста №5 потребують проведення ремонту, від протікання води на стінах та стелі пліснява); відокремити санітарні вузли в камерних приміщеннях режимного корпусу №1 поста №5 перегородкою та встановити на неї дверцята (зміст порушення: в камерних приміщеннях режимного корпусу №1 поста №5 санітарний вузол не відокремлений перегородкою); згідно пункту 8.13.5 наказу Міністерства юстиції № 1118/5 від 27 липня 2012 року забезпечити ємністю з питною водою на 15 л у камерних приміщеннях установи (зміст порушення: в камерних приміщеннях відсутні ємності з питною водою); розміщувати осіб, які прибувають у транзитне приміщення згідно встановленої площі - не менше ніж 2,5 м.2' шляхом переобладнання камерного приміщення або використання допоміжних камер для перебування там транзитних осіб (зміст порушення: неналежні умови утримання, а саме: норма площі камерного приміщення транзиту №1 на одну особу менша ніж встановлена законодавством); розміщувати засуджених осіб згідно встановленої площі - не менше ніж 4 м.2 шляхом переобладнання камерного приміщення або використання допоміжних камер (зміст порушення: неналежні умови утримання, а саме: у засуджених до довічного позбавлення волі, які перебувають у камерних приміщеннях №№ 24, 25, 26, 34, 35, 36 норма площі камерного приміщення транзиту №1 на одну особу менша ніж встановлена законодавством); в камерних приміщеннях розмішувати ліжка з урахуванням приватності (зміст порушення: в камерних приміщеннях спальні ліжка розташовані впритул).

Листом №15/06-12/1493/Дм-23 від 01 березня 2023 року (з додатками на 10 арк.) /а.с. 62/ Державна установа «Полтавська установа виконання покарань (№23)» повідомила начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (на розгляд для міжрегіональної комісії) (вх. №67/14/15-23 від 06 березня 2023 року) про те, що відповідно до Звіту про результати відвідування державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» 26 січня 2023 року для виконання функцій національного превентивного механізму Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини та плану заходів щодо усунення недоліків, виявлених у ході проведення моніторингового візиту представників Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 22 лютого 2023 року, встановлено порушення права в`язнів на повагу до їх гідності (стаття 21 Конституції України, Кримінально-виконавчий кодекс України, Закон України «Про попереднє ув`язнення», Європейські пенітенціарні правила, Стандарти Комітету запобігання катування), зокрема, в установі порушуються вимоги статті 115 Кримінально-виконавчого кодексу України, статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» в частині дотримання норм площі в камері 4 квадратних метри у засуджених до довічного позбавлення волі. У порушення вимог статей 16, 18 Закону України «Про Державну кримінально - виконавчу службу України», статті 150 Кримінально-виконавчого кодексу України не створені відповідні умови для відбування покарання засудженими до довічного позбавлення волі. На час візиту в державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» утримувалася 21 особа, засуджена до довічного позбавлення волі, з них: 17 відбувають покарання згідно з вироками, що набрали законної сили, 3 - вироки, щодо яких не набрали законної сили, 1 - тимчасово залишений в установі в порядку статті 537 КПК України на час розгляду кримінального провадження. У відповідності до вимог наказу Державної пенітенціарної служби України від 02 грудня 2014 року № 741/ОД-14 у зв`язку з реорганізацією установи зі слідчого ізолятора в установу виконання покарань з утворенням в установі сектору максимального рівня безпеки для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, визначено низку заходів, у тому числі щодо технічної реконструкції. На даний час проводяться роботи по реконструкції режимного корпусу № 1 установи для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, а саме: під ремонт задіяні 52 камери на трьох поверхах режимного корпусу, загальною площею 473 м2, що у свою чергу, зменшило кількість камер для утримання ув`язнених (засуджених). Даний корпус рахується як об`єкт незавершеного будівництва та не використовується для утримання ув`язнених (засуджених). У зв`язку з вищевикладеним, засуджені до довічного позбавлення волі тимчасово утримуються у відокремленому секторі на внутрішньому посту № 3, у шести маломісних камерах, які раніше використовувались для тримання ув`язнених (засуджених). До початку реконструкції сектору в 2014 році планове наповнення засуджених до довічного позбавлення волі складало 19 осіб, однак станом на 26 січня 2023 року та у відповідності до вимог статті 115 Кримінально-виконавчого кодексу України щодо норм житлової площі на одного засудженого, передбачено утримання в установі не більше 13 засуджених до довічного позбавлення волі. Станом на 01 березня 2023 року в державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» утримується 19 осіб засуджених до довічного позбавлення волі, з них: 15 відбувають покарання згідно з вироками, що набрали законної сили, 2 - вироки, щодо яких не набрали законної сили, 1 - тимчасово залишений в установі в порядку статті 537 КПК України на час розгляду кримінального провадження, 1 - прибув в установу для забезпечення безпеки за постановою прокурора, 1 - потребує відправлення згідно з нарядом до державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», а також 2 особи, засуджені до довічного позбавлення волі, вибули для проходження лікування до державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» та «Дрогобицька виправна колонія (№40)». Враховуючи викладене, адміністрація установи позбавлена можливості розмістити в установі більше ніж 13 осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, та просить вирішити питання про переведення 8 осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, з державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» до інших установ відповідного рівня безпеки.

Згідно з додатком до листа №15/06-12/1493/Дм-23 від 01 березня 2023 року «Площа камер для довічників у Полтавській УВП-23 (згідно затверджених актів вимірювань)» /а.с. 63/ камера сектору максимального рівня безпеки № 26: площа (без санвузла) - 9,52 к.в.м.; місць за нормою 4 кв.м на 1 особу- 2; утримується фактично - 4.

Рішенням міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, оформленим протоколом №11 від 06 березня 2023 року /а.с. 10, 78/, засудженого ОСОБА_1 , 1970 року народження, на підставі наказу МЮУ № 680/5 від 27 лютого 2017 року (із змінами) «Про затвердження Положення про центральну та міжрегіональну комісії...», статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статті 115 Кримінально-виконавчого кодексу України та враховуючи лист начальника державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)», визначено перевести з державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» до сектору максимального рівня безпеки для чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)».

З витягом №11/11-2023 з протоколу засідання №11 від 06 березня 2023 року ознайомлено ОСОБА_1 - 17 березня 2023 року /а.с. 78/ та 15 травня 2023 року /а.с. 10/.

Згідно наряду на переведення засудженого з однієї установи виконання покарань до іншої установи виконання покарань Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 22-716/14/14/14-23 від 07 березня 2023 року /а.с. 9, 77-зворот/ на підставі рішення міжрегіональної комісії Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарані Міністерства юстиції від 06 березня 2023 року № 11/11-2023 засудженого ОСОБА_1 , 1970 року народження, перевести для подальшого відбуванні покарання з державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» до сектору максимального рівня безпеки для чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)».

Відповідно до довідки з особової справи засудженого ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» /а.с. 154/ ОСОБА_1 прибув для подальшого відбування покарання до державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100) 28 березня 2023 року та перебував в ній до 27 червня 2023 року, після чого перебував в державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)», а з 28 вересня 2023 року по теперешній час знову перебуває в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100).

Не погодившись з рішенням міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, оформленим протоколом №11 від 06 березня 2023 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України та є необґрунтованим з огляду на вплив цього рішення на особисте життя засудженого, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування як протиправного та задоволення відповідної позовної вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, оформлене протоколом №11 від 06 березня 2023 року, стосовно переведення засудженого ОСОБА_1 , 1970 року народження, з державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» до сектору максимального рівня безпеки для чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» та зобов`язання Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повторно розглянути питання щодо переведення/непереведення засудженого ОСОБА_1 , 1970 року народження, з державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» до сектору максимального рівня безпеки для чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)». Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову у частині позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 1 500 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судова колегія враховує, що предметом даного апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Оскільки рішення суду щодо задоволення позову не оскаржується, за відсутності обставин, визначених ч.2 ст.308 КАС України, судова колегія не надає правової оцінки доводам суду в частині задоволення позовних вимог.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Нормами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку згідно із загальними підходами до відшкодування моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №750/6330/17.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у рішенні від 24 червня 2020 року у справі № 9901/845/18.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 17 січня 2024 року у справі №580/1015/21 дійшов висновку, що судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставин справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 1500000,00 грн, позивач посилається на те, що відповідач своїм рішенням, оформленим протоколом №11 від 06 березня 2023 року, порушив його основоположні права, позбавив його можливості бачитись та спілкуватись із рідними, а також створив негативні емоції та наслідки для нього щодо необхідності поновлення порушеного права із урахуванням його особливо чутливого соціального стану (засуджений до покарання у вигляді довічного позбавлення волі).

Натомість, колегія суддів звертає увагу, що позивач не зазначив у чому саме виражались його моральні страждання та завдання моральної шкоди, а також не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із рішенням відповідача. Доказів на підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди (відповідного розрахунку моральної шкоди у сумі 1500000,00 грн) суду не надано.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постановах від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 363/3520/16-а, від 21 лютого 2020 року у справі №628/3028/16-а та від 15 квітня 2020 року у справі №815/63/18.

Зважаючи на ці обставини, колегія суддів вважає, що негативні емоції позивача не досягли рівня страждань і не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а отже не завдали моральної шкоди. Також, не наведено та не надано позивачем суду доказів співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, які б співвідносились із засадами розумності та справедливості.

Відтак, така вимога не підлягає задоволенню оскільки, позивачем не наведено належного обґрунтування в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, не наведено розрахунку її розміру, а відтак, позивачем не доведено, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1500000,00 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1500000,00 грн. необхідно відмовити.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 року по справі № 440/14009/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 по справі № 440/14009/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 04.06.2024 року