Справа № 420/20058/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/20058/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Мандрика Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року, прийняте у складі суду судді Попова В.Ф. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за листопад 2022 року та період з січня по квітень 2023 року включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за листопад 2022 року та період з січня по квітень 2023 року включно;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за листопад 2022 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за листопад 2022 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Мандрик Владислав Володимирович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій вказує, що рішення суду прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 р. № 912/з/29, на яке посилається суд першої інстанції, не було зареєстрованим, не пройшло правову експертизу та не набрало чинності у встановленому законодавством порядку, тому положення даного акту не підлягали застосуванню під час позбавлення позивача права на додаткову винагороду за спірний період. Апелянт вважає, що факт вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення/ накладення дисциплінарного стягнення не може бути підставою для позбавлення позивача права на виплату йому за додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р., оскільки застосування такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення не передбачена нормами Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. Апелянт також вважає, що відповідачем не надано жодних заперечень саме з посиланням на відповідні докази щодо факту не взяття позивачем як безпосередньої участі у бонових діях, так и не забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації протягом спірного періоду, а суд першої інстанції вказані обставини не з`ясував.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 24.05.2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

27.10.2022 р під час проходження служби ОСОБА_1 неодноразово отримував поранення під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми від 11.06.2023 № 4650. (а.с.32)

07.11.2022 р., відповідно до довідки про обставини травми від 11.06.2023 № 4651 та протягом листопада проходив стаціонарне лікування.

Відповідно до довідки про доходи від 15.06.2023 року №4007/13/1080, яка видана на в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у листопаді 2022 року виплачено 7515,44 грн, у січні 5696,24 грн, у лютому 20476,9 грн., за березень 0 грн., квітень 0 грн., що на думку позивача підтверджує не нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 р. за проходження військової служби на період дії військового стану у розмірі 30 000 гривень за період з січня по квітень 2023 року. У цій довідці зазначено, що виплата за березень та квітень 2023 року не здійснювались у зв`язку із самовільним залишенням військової частини ( наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 107 від 17.04.2023 року. (а.с.66)

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 2540 від 25.11.2022 року за перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення догана, а наказом №2675 від 05.12.2022 року наказано не виплачувати додатковому винагороду ОСОБА_1 у зв`язку з вживанням спиртних напоїв. (а.с. 109-110, 114)

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №547 від 05.02.2023 року наказано не виплачувати додатковому винагороду ОСОБА_1 за січень у зв`язку з невиконанням наказу командира. (а.с.107-108)

Відповідно додатку до наказу командира в/ч НОМЕР_1 грошова винагорода за березень 2023 року не виплачувалась ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою від виконання бойового наказу командира. (а.с.111-112)

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №107 від 17.04.2023 року ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив розташування військової частини (а.с. 113)

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 07.04.2023 року №1017 проведено 07.04.2023 року медичний огляд ОСОБА_1 та визнано таким, що він придатний до військової служби. (а.с.144)

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 за листопад під час лікування у сумі 100 000 грн., а також за січень-квітень 2023 року у розмірі 30 000 грн., позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що по кожному факту порушення дисципліни позивачем, військовою частиною проводились службові розслідування, які були передували прийняттю вищенаведених наказів та якими підтверджено вчинення дисциплінарних проступків, а отже позбавлення додаткової винагороди у зв`язку із перебуванням на службі в стані алкогольного сп`яніння, невиконанням наказів командира, а також за самовільне залишення військової частини було правомірним. Крім того, за висновками суду, відсутність рапорту командира підрозділу, який є обов`язковою умовою для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, за умови відсутності жодних доказів участі в бойових діях у лютому 2023 року, свідчить про правомірність невиплати грошової винагороди за зазначений період.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).

Відповідно до п. 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Колегія суддів зазначає, що в межах даної справи спірним питанням є невиплати позивачу грошового забезпечення за листопад під час лікування у сумі 100 000 грн., а також за січень-квітень 2023 року у зв`язку з порушенням дисципліни у розмірі 30 000 грн. При цьому позивачу відомі підстави та причини не виплати додаткової грошової винагороди. Факти вживання спиртних напоїв та відмови від виконання наказу командира позивач не спростовує, а лише посилається на те, що окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 не є наказом, не є регуляторним актом, не зареєстроване у встановлено законом порядку, а тому не може застосовуватись при вирішенні питання щодо виплати чи невиплати додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793, Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1 наступного змісту: "Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів". Вказані зміни набрали чинності з 19 липня 2022 року.

Окремим доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року, вимагається не включати до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 або 100000 гривень військовослужбовців, які вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника); відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника); самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного з залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Таким чином, починаючи з 19 липня 2022 року, положення п. 9.8 п. 9 окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року підлягають обов`язковому застосуванню у межах спірних правовідносин, оскільки постановою № 168 чітко визначено право керівника відповідного міністерства встановлювати порядок і умови виплати додаткової винагороди.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що обмеження виплати додаткової винагороди за соєю правовою природою не є видом юридичної відповідальності, у тому числі дисциплінарної, як помилково вважає апелянт.

Наказом Міністерства оборони України № 44 від 25.01.2023 року (зареєстрований в МЮУ 30.01.2023р.) затверджені Зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (Порядок №260), яким доповнено порядок новим розділом «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» в який увійшли положення Постанови №168 щодо порядку та умов виплати додаткової винагороди 30 000 та 100 000 грн., інших виплат.

Відповідно до п. 14 Розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які:

самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених в абзацах другому - шостому цього пункту, які протягом поточного місяця:

захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні;

загинули (померли) внаслідок отриманих поранень, травм або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.

Виходячи з вищенаведених приписів діючого законодавства, які прийняті в порядку та у спосіб передбачений законом, є зареєстрованими в Міністерстві юстиції України, не визнані такими, що не відповідають Конституції України, суд першої інстанції вірно відхилив посилання позивача щодо неможливості застосування цих нормативних актів при позбавленні ОСОБА_1 додаткової винагороди.

Так, матеріали справи свідчать, що за листопад 2022 року грошова винагорода позивачу не виплачувалась за перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння, за що на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення догана, а наказом №2675 від 05.12.2022 року наказано не виплачувати додатковому винагороду ОСОБА_1 у зв`язку з вживанням спиртних напоїв. (а.с. 109, 110, 114)

У січні та березні відповідно до наказів командира в/ч НОМЕР_1 не виплачувалась додаткова винагорода ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням наказу командира.

Додаткова винагорода за квітень 2023 року не нарахована згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 17.04.2023 року за самовільне залишення військової частини. (а.с.113)

Суд зазначає, що по кожному факту порушення дисципліни позивачем, військовою частиною проводились службові розслідування, які були передували прийняттю вищенаведених наказів та якими підтверджено вчинення дисциплінарних проступків.

Накази про встановлення дисциплінарних проступків, прийняті у відповідності до вищенаведеного Порядку № 260, позивачем не оскаржувались і в установленому порядку не визнані протиправними.

Що стосується невиплати грошового забезпечення позивачу за лютий 2023 року, то як слідує з листа в/ч НОМЕР_2 яка здійснює виплати (за місцем штатної служби військовослужбовців), додаткова винагорода ОСОБА_1 не нараховувалась у зв`язку з відсутністю рапорту командира підрозділу. (а.с.20)

Суд зазначає, що рапорт командира підрозділу є обов`язковою умовою для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та включення військовослужбовця в перелік осіб. яким відповідно до наказу командира військової частини виплачується додаткова винагорода, що передбачено п. 4, 5 Розділу XXXIV Порядку №260.

Позивач не надав суду жодних доказів, щодо його участі у бойових діях саме у лютому 2023 року і взагалі не зазначає про це у позовній заяві. В той же час, відповідно до довідки про доходи (а.с. 66) за лютий 2023 року ОСОБА_1 виплачено 20476,97 гривень.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що гарантованому у ч.2 ст. 77 КАС України обов`язку доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності кореспондують вимоги ч.1 ст. 77 КАС України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Мандрика Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко