Справа № 160/24198/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2024 року м. Дніпросправа № 160/24198/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року в адміністративній справі №160/24198/23 (головуючий суддя І-ї інстанції - Боженко Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21.09.2023 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 08.08.2023 року №42 про відмову йому в призначенні пенсії за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

- зобов`язати відповідача зарахувати до його пільгового стажу роботи по списку №1 період навчання на курсах в учбовому курсовому комбінаті виробничого об`єднання «Донецьквугілля» з 09.02.1998 року по 23.07.1998 року за спеціальністю «машиніст підіймальних машин»;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно заяви про призначення пенсії від 12.05.2023 року.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача від 08.08.2023 року, оскільки відповідач безпідставно не зарахував період навчання позивача в учбовому курсовому комбінаті за спеціальністю, за якою позивач працював до та після навчання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 08.08.2023 року №42, яким відмовлено в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV період навчання з 09.02.1998 року по 07.06.1998 року, а також 23.07.1998 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, з 01.08.2023 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування скарги зазначено, що спірний період навчання не зараховано, оскільки згідно роз`яснень Мінсоцзахисту від 05.11.1993 року для зарахування цього періоду необхідні дані про одержувану тарифну ставку, за якою провадилась оплата праці за період навчання або про підземні спуски в шахту. Період навчання на курсах можливо зарахувати до пільгового стажу роботи, якщо за працівниками на період навчання зберігається заробітна плата як для працюючих під землею. Зазначає про наявність у нього дискреційних повноважень щодо призначення пенсії.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно трудової книжки позивача від 10.02.1998 року НОМЕР_1 - 17 серпня 1998 року позивача переведено машиністом виймальних машин підземним з повним робочим днем в шахті.

Відповідно до свідоцтва учбово-курсового комбінату Донецького виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Донецьквугілля» від 24.07.1998 року №206146 позивач з 09.02.1998 року по 23.07.1998 року навчався професії машиніста виймальних машин, здобув відповідну професію.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 04.03.2022 року №157 позивач в період з 08.06.1998 року по 22.07.1998 року виконував роботу зі шкідливими та важкими умовами праці з повним робочим днем в шахті за професією, посадою учень машиніста виймальної машини (підземний) підземної дільниці, виробнича практика, отримував тарифну ставку підземного робітника, що передбачена Списком №1.

01 серпня 2023 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії «за віком ст.114 ч.3».

Рішенням відповідача від 08.08.2023 року №42 позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Зазначено, що вік заявника: 46 років 07 місяців 27 днів, страховий стаж особи станови 54 роки 05 місяців 23 дні, в т.ч. пільговий стаж по Постанові №202 (25) складає 24 роки 09 місяців 12 днів. За доданими документами до пільгового стажу зараховано всі періоди роботи відповідно доданих пільгових довідок про підтвердження пільгового стажу, за винятком відпусток без збереження заробітної плати та простоїв з 24.02.2022 року. В призначенні пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 25 років.

Згідно форми РС-право до пільгового стажу позивача зараховано період з 08.06.1998 року по 22.07.1998 року, однак період з 09.02.1998 року по 07.08.1998 року, а також 23.07.1998 року відомості про пільговий стаж відсутні.

Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії, позивач оскаржив таку відмову до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Згідно із частиною 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі по тексту - Закон №1788) до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтями 32, 41 Закону УРСР «Про освіту» від 23.05.1991 року №1060-ХІІ (який діяв на час спірного періоду) встановлено, що професійні навчально-виховні заклади можуть мати денні, вечірні відділення, входити до різних типів комплексів, об`єднань (професійно-технічне училище-радгосп, професійно-технічне училище-завод тощо).

Громадяни можуть також одержати робітничу професію, підвищити кваліфікацію, пройти перепідготовку на навчально-курсових комбінатах, курсах професійного навчання робітників на виробництві.

До навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів належать: навчально-курсові комбінати.

Статтею 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 року №103/98-ВР (далі - Закон №103/98-ВР) встановлено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в , в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

При цьому відповідно до статті 18 Закону №103/98-ВР до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належить навчально-курсовий комбінат.

Рішення пенсійного органу не містить обґрунтування незарахування до пільгового стажу позивача періоду навчання з 09.02.1998 року по 23.07.1998 року (а.с.12).

При цьому відповідачем не заперечується наявність свідоцтва учбово-курсового комбінату Донецького виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Донецьквугілля» від 24.07.1998 року №206146, згідно якого позивач з 09.02.1998 року по 23.07.1998 року навчався професії машиніста виймальних машин та здобув професією машиніст виймальних машин.

Згідно запису №6 в трудовій книжці позивач з 17.08.1998 року обійняв посаду машиніста виймальних машин підземного з повним робочим днем в шахті (а.с.20).

Таким чином, перерва між днем закінчення навчання (23.07.1998 року) і днем зарахування на роботу за набутою професією (17.08.1998 року) не перевищує трьох місяців, що відповідає вимогам статті 38 Закону №103/98-ВР.

Відтак, період навчання підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача на умовах, тотожних врахуванню періоду роботи з 17.08.1998 року. Згідно відомостей форми «РС-право» період роботи позивача з 17.08.1998 року обліковано як пільговий згідно ч.3 ст.114 Закону №1058.

Водночас, оскільки позовні вимоги заявлено за період з 09.02.1998 року по 23.07.1998 року, а згідно форми «РС-право» період з 08.06.1998 року по 22.07.1998 року вже зараховано пенсійним органом до пільгового стажу згідно ч.3 ст.114 Закону №1058, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за період з 09.02.1998 року по 07.06.1998 року, а також 23.07.1998 року, як вірно зазначив суд першої інстанції.

Стосовно посилання відповідача на роз`яснення Мінсоцзахисту України, викладені у листі від 05.11.1993 року №02-81, апеляційний суд зазначає, що таке роз`яснення не є нормативним актом та не несе будь-якого правового навантаження, оскільки не зареєстроване в Мінюсті України, а тому посилання відповідача на таке роз`яснення є безпідставним та необгрунтованим.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 44 Закону №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно зі статтею 101 Закону №1788 органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Водночас, відповідач не скористався наявними у нього повноваженнями на витребування відповідних документів, підстав для такої правової поведінки не навів.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно, наявні достатні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 08.11.2019 року у справі № 227/3208/16-а.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 22.06.2023 року у справі № 480/4288/21, від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21.

Органом пенсійного фонду України розглянуто юридичну ситуацію позивача, надано їй правову оцінку та констатовано, що спірний період навчання з визначених підстав не може бути зараховано до пільгового стажу.

При цьому з урахуванням до пільгового стажу спірного періоду з 09.02.1998 року по 07.06.1998 року, а також 23.07.1998 року, в позивача наявний достатній пільговий стаж для призначення пільгової пенсії.

З огляду на вказані вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не переглядається.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року в адміністративній справі №160/24198/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року в адміністративній справі №160/24198/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко