Справа № 420/3931/24
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3931/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Національного агентства з питань запобігання корупції

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - відповідач, НАЗК), в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення від 06.09.2023 Національного агентства з питань запобігання корупції, викладене у листі НАЗК № 37-01/20458-23 від 06.09.2023 про відмову ОСОБА_1 у вжитті заходів, визначених ст. ст. 11, 12, 53-222, 172-7 Закону України "Про запобігання корупції" щодо усунення порушень закону та притягнення до відповідальності осіб, які порушили вимоги Закону України "Про запобігання корупції" за результатами розгляду повідомлення до НАЗК від 17.08.2023 року;

зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції повторно розглянути повідомлення ОСОБА_1 від 17.08.2023 в порядку ст. 53-2 Закону України про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень України "Про запобігання корупції" відповідно до вимог, встановлених ст. ст. 11, 12, 53-222, 172-7 Закону України "Про запобігання корупції" та ст. 33 Закону України "Про Вищу раду правосуддя";

стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2420 грн.

Ухвалою від 12.02.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є суддею Окружного адміністративного суду міста Києва і не має права приховувати інформацію щодо порушень антикорупційного законодавства України, тому 17.08.2023 звернувся із повідомленням до Національного агентства з питань запобігання корупції про факти можливих порушень Закону України "Про запобігання корупції" Головою Вищої ради правосуддя та членом Вищої ради правосуддя, дії та бездіяльність яких призводять до нарахування та виплат позивачеві суддівської винагороди із бюджету України та допущений реальний та потенційний конфлікт інтересів членом Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 при голосуванні за не включення до порядку денного 20.06.2023 питання щодо розгляду заяви позивача про звільнення від 11.04.2023. У повідомленні позивач зазначив, що член ВРП ОСОБА_2 , незважаючи на наявність потенційного та реального конфлікту інтересів, підтримав на пленарному засіданні ВРП, яке відбулось 20.06.2023, пропозицію доповідача щодо не включення до порядку денного питання про розгляд матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду м. Києва. В повідомленні позивач просив НАЗК вжити передбачені законодавством України заходи, визначені ст.ст. 11, 12, 53-2, Закону України "Про запобігання корупції", ст. 172-7 КУпАП та притягнути до відповідальності осіб, які порушили вимоги Закону України "Про запобігання корупції". 06.09.2023 Національне агентство з питань запобігання корупції листом №37-01/20458-23, ухвалило рішення, у якому зазначило про відсутність у вищевказаному повідомленні фактичних даних, що свідчать про наявність у члена ВРП ОСОБА_2 конфлікту інтересів та зазначило, що не вбачає порушень ст.т.28, 29, 30 Закону України "Про запобігання корупції" та ст. 33 Закону України "Про Вищу раду правосуддя". Таке рішення відповідача позивач вважає протиправним, з огляду на очевидні порушення законодавства щодо конфлікту інтересів в діях Голови Вищої ради правосуддя, який відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" був зобов`язаний під час пленарного засідання ознайомити із заявою ОСОБА_1 про відвід члена Вищої ради правосуддя, якому заявлено відвід, який мав та має наявну інформацію про конфлікт інтересів члена ВРП ОСОБА_2 , у порушення ст.ст.28, 29, 30 Закону України "Про запобігання корупції" як керівник установи не вжив заходів щодо усунення особи від прийняття участі у прийняті рішення в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів . НАЗК ігнорувало той факт, що сам член ВРП ОСОБА_2 у службовій записці від 13.04.2023 (№215/0/10-23) повідомив про конфлікт інтересів при розгляді заяви ОСОБА_1 та взяв самовідвід від розгляду заяви останнього про відставку. Позивач стверджує, що Національне агентство в результаті неналежного розгляду його повідомлення прийняло протиправне рішення від 06.09.2023 у формі листа, яким безпідставно відмовило заявнику у вжитті заходів, визначених ст.ст. 11, 12, 53-2 Закону України "Про запобігання корупції".

НАЗК (відповідач) надало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову за його необґрунтованістю. Вважає, що повідомлення ОСОБА_1 від 17.08.2023 розглянуто посадовими особами Національного агентства відповідно до положень Закону, в межах наданих повноважень та за результатами розгляду, викладеної в ньому інформації, заявнику надано обґрунтовану відповідь, що спростовує твердження позивача щодо неналежного розгляду відповідачем його повідомлення. Сам факт подання ОСОБА_2 дисциплінарних скарг стосовно дій судді ОСОБА_1 , а також участь ОСОБА_2 у судових справах під головуванням цього судді, та вчинення ним інших дій/прийняття рішень в період до призначення його членом ВРП не зумовлює беззаперечну наявність приватного інтересу та, як наслідок, конфлікту інтересів. Також не свідчить про наявність у члена ВРП ОСОБА_2 конфлікту інтересів заявлення ним самовідводу від розгляду заяви позивача про звільнення, оскільки в даному випадку відсутня сукупність усіх його складових. У повідомленні ОСОБА_1 від 17.08.2023 не було наведено конкретних обставин, які б свідчили про наявність у члена ВРП ОСОБА_2 . приватного інтересу під час розгляду питання про не включення до порядку денного засідання ВРП, призначеного на 20.06.2023, розгляд матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді ОАС м. Києва. Ураховуючи, що інших фактичних даних, що могли б свідчити про наявність у ОСОБА_2 конфлікту інтересів у повідомленні позивача від 17.08.2023 наведено не було, у Національного агентства були відсутні підстави для реагування в межах повноважень, визначених ст.ст. 11, 12 Закону України "Про запобігання корупції". Незгода позивача із результатами розгляду його повідомлення не може слугувати правовою підставою для задоволення його позову шляхом визнання протиправним та скасування листа Національного агентства від 06.09.2023 № 37-01/20458-23, яким заявнику надано відповідь, та зобов`язанням повторно розглянути відповідне повідомлення. Відповідач вказує, що лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень та в силу своїх ознак не може бути ототожненим з ним. Лист лише містить відображення певної інформації, в якому автор повідомляє адресата про певні події чи факти. Як наслідок, лист не може бути предметом оскарження в межах адміністративного провадження, оскільки не є актом індивідуальної дії у розумінні положень КАС України.

19.02.2024 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів. 04.03.2024 позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що наявність реального конфлікту інтересів між членом Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 та суддею ОАСК Абловим Є. В. не підлягає встановленню судом у зв`язку із тим, що ця обставина визнається Вищою радою правосуддя та членом ВРП ОСОБА_2 , що підтверджується службовою запискою члена ВРП ОСОБА_2 від 13.04.2023, заявою від 15.05.2023 судді ОСОБА_1 про відвід члена ВРП ОСОБА_2 , рішеннями ВРП №735/0/15-2 від 20.07.2023, №1407/0/15-23 від 26.12.202 Ці обставини не визнаються лише НАЗК. Наявність реального конфлікту інтересів підтверджується відзивами Вищої ради правосуддя на позовні заяви у адміністративних справах №990/114/23, №990/146/23, №420/31125/23. На думку позивача, член ВРП ОСОБА_2 відповідно до пп. "г" п. 1 ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли дізнався чи повинен був дізнатися про наявність у нього реального чи потенційного конфлікту інтересів, мав не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів, зокрема, шляхом заявлення самовідводу відповідно до ч. І ст.33 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" . Але в порушення ч. І ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції" не вчинив жодного із заходів визначених Законом та прийняв участь у голосування на пленарному засідання ВРП 20.06.2023 про невключення заяви позивача про звільнення у відставку до порядку денного ВРП. Голова Вищої ради правосуддя Усик ГЛ. мав усунути члена ВРП ОСОБА_2 від участі у прийняті рішення ВРП 20.06.2023, однак не виконав свій обов`язок та не вжив передбачені Законом "Про запобігання корупції" заходи для врегулювання конфлікту інтересів такої особи, знаючи про наявність заяви позивача про відвід ОСОБА_2 , про наявність службової записки ОСОБА_2 від 13.04.2024 . Щодо тверджень представника відповідача, що лист №37-01/20458-23 від 06.09.2023 не є рішенням, яке може бути оскаржено, зазначає, що така форма рішення за результатами розгляду повідомлень, звернень, листів громадян затверджена НАЗК у документах, які регламентують діяльність НАЗК і про інші позивачу не відомо.

30.03.2024 до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких надає копію посту у соціальній мережі Фейсбук від 27.04.2023 члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 , щодо розгляду заяви позивача про звільнення, розміщений на сторінці ОСОБА_3 , у якому останній дослівно зазначає "Звістно, що у зв`язку з цим у мене є очевидний конфлікт інтересів. Я заявив самовідвід і не можу брати участь у розгляді заяви ОСОБА_4 ". Посилається на доказ конфлікту інтересів - публікацію у виданні "Дзеркало тижня" від 08.04.2019 під заголовком "Вища рада правосуддя взялася за одіозного суддю майдану Аблова", публікацію від 26.08.2021 у виданні "Українська правда", в якій ОСОБА_5 критично висловився стосовно ухваленого позивачем рішення у адміністративній справі №826/19488/13а та розмістив публікацію під заголовком "Громадськість вимагає розблокувати покарання винних у розгоні майдану".

У додаткових поясненнях позивача від 31.03.2024 звертає увагу суду на те, що представник Національного агентства з питань запобігання корупції у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив жодного разу не зазначив оцінки ним протиправного діяння щодо порушення допущеного головуючим на пленарному засіданні, Головою ВРП ОСОБА_6 , який не виконав вимоги ч.3 ст.33 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" та не повідомив під час пленарного засідання 20.06.2023 члена ВРП ОСОБА_2 про те, що надійшла заява про відвід члена ВРП ОСОБА_2 НАЗК не організувало та не провело перевірку відповідно до ст. 53-2 Закону України "Про запобігання корупції" за повідомленням позивача як викривача від 17.08.2023 , тому не має інформації про причини не виконання Головою ВРП ОСОБА_6 вимог ч.3 ст.33 Закону України "Про Вищу раду правосуддя". Член ВРП ОСОБА_2 використавши очевидну протиправну бездіяльність головуючого на пленарному засіданні 20.06.2023 , перебуваючи з позивачем у конфлікті інтересів, проголосував за затвердження запропонованого порядку денного засідання Вищої ради правосуддя з відповідними змінами, саме із пропозицією члена ВРП ОСОБА_7 не включати до порядку денного питання про розгляд матеріалів щодо звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді. Обов`язкова перевірка за повідомленням викривача відповідно до ст.53-2 Закону України "Про запобігання корупції" НАЗК не організована та не проведена.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказує про те, що згідно з ч. 2 ст. 53-2 Закону України "Про запобігання корупції" повідомлення має містити фактичні дані, що підтверджують можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень цього Закону, які можуть бути перевірені. Отже, повідомлення підлягає розгляду, якщо наведена у ньому інформація містить фактичні дані, що вказують на можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень цього Закону, які можуть бути перевірені в межах компетенції Національного агентства. Фактичні дані у повідомленні мають складатися з інформації про конкретні факти порушення встановлених Законом вимог, заборон та обмежень, які вчинені особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону. Законодавцем передбачено, що не будь-який лист отриманий Національним агентством вважається повідомленням про вчинення корупційного, або пов`язаного з корупцією правопорушення, або інших порушень Закону та відповідно передбачає безумовне вжиття Національним агентством заходів реагування. У поданому позивачем повідомленні не було наведено конкретних обставин, які б свідчили про наявність у члена ВРП ОСОБА_2 . приватного інтересу, як обов`язкової складової конфлікту інтересів, під час розгляду питання (шляхом голосування) про не включення до порядку денного засідання Вищої ради правосуддя, призначеного на 20.06.2023, матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва. Відтак у вказаному випадку у Національного агентства були відсутні підстави для реагування в межах визначених ст.ст. 11-12 Закону повноважень. Наявність конфлікту інтересів під час реалізації членом ВРП своїх повноважень може мати місце лише у випадку, коли результат розгляду того чи іншого питання, або справи в цілому буде прямо впливати на задоволення його приватного інтересу, що є обов`язковою складовою конфлікту інтересів. У зв`язку з цим, при визначенні наявності конфлікту інтересів, насамперед у такої особи необхідно встановити приватний інтерес, як обов`язкову складову конфлікту інтересів, та чим зумовлено його виникнення в кожній конкретній ситуації, а також, як саме впливає приватний інтерес на об`єктивність або неупередженість прийняття нею рішень. На думку відповідача, позивач помилково вважає, що подана членом ВРП службова записка (заява) про самовідвід являється безумовним повідомленням такої особи про наявність у неї конфлікту інтересів. З її змісту вбачається, що самовідвід від розгляду матеріалів про звільнення ОСОБА_1 член ВРП ОСОБА_2 обґрунтовує можливим виникненням (у стороннього спостерігача) сумнівів в його неупередженості через неодноразові звернення ОСОБА_2 (ще до призначення його на посаду члена ВРП) з дисциплінарними скаргами на дії судді ОСОБА_1 , а також його участю у судовій справі № 826/6879/17 в якості третьої особи на стороні позивача, рішення в якій ухвалював суддя Аблов Є.В. При цьому будь-якої інформації щодо наявності у нього особистої заінтересованості (приватного інтересу) при розгляді відповідної заяви позивача, тим більше конфлікту інтересів, вказана службова записка в собі не містить. При цьому, викладені у службовій записці фактичні дані також не свідчать про наявність будь-яких особистих, сімейних, дружніх чи інших позаслужбових стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , або про наявність негативних наслідків, зумовлених зазначеними ОСОБА_2 обставинами (подання дисциплінарних скарг, участь у судовій справі), які в свою чергу могли б сформувати його негативне ставлення до позивача, як передумови для виникнення приватного інтересу. Також не містять в собі висновків про наявність у члена ВРП ОСОБА_2 конфлікту інтересів й рішення ВРП від 20.07.2023 № 735/0/15-23 та від 26.12.2023 № 1407/0/15-23, на які посилається позивач у своїй відповіді на відзив. У відносинах між Національним агентством та ОСОБА_1 не виникло обставин, що призвели до порушення його прав, які підлягали б поновленню в судовому порядку. Національне агентство в межах наданих повноважень розглянуло повідомлення позивача та надало на нього обґрунтовану і вичерпну відповідь. При цьому, сам по собі лист не порушує прав позивача у публічно-правових відносинах.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив. що позивач - ОСОБА_1 є суддею Окружного адміністративного суду міста Києва. 11.04.2023 позивач подав до Вищої ради правосуддя заяву про звільнення з посади судді окружного адміністративного суду міста Києва у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

Заяву відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між членами Вищої ради правосуддя від 11.04.2023 системою Вищої ради правосуддя спочатку було розподілено члену Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 .

Член Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 службовою запискою від 13.04.2023 № 215/0/10-23 повідомив керівника секретаріату ВРП про наявність обставин, що можуть викликати сумнів у його неупередженості, та просив передати заяву ОСОБА_1 про звільнення його з посади судді ОАС м. Києва до управління документального забезпечення секретаріату ВРП для проведення повторного автоматизованого розподілу між членами ВРП. Відмову від проведення попереднього розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді ОАС м. Києва член ВРП ОСОБА_2 обґрунтовує можливим виникненням сумнівів в його неупередженості через наявність відповідних обставин, а також відсутністю іншого способу врегулювання ймовірного конфлікту інтересів. Зазначає про те, щ до призначення членом ВРП неодноразово звертався до ВРП з дисциплінарними скаргами на дії судді ОСОБА_1 , розгляд деяких скарг ще не завершений, приймав участь як третя особа у судовій справі № 826/6879/17, рішення в якій ухвалював суддя Аблов Є.В., публічно інформував суспільство через соціальні мережі та ЗМІ про порушення судді ОСОБА_1 . В свою чергу, суддя також публічно висловлювався стосовно діяльності ОСОБА_2 .

Розгляд заяви позивача про звільнення автоматизованою системою Вищої ради правосуддя визначено іншому (доповідачу) члену Вищої ради правосуддя ОСОБА_7 .

19.04.2023 член ВРП ОСОБА_7 підготувала висновок за результатами розгляду заяви позивача про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку, в якому пропонувала прийняти рішення про звільнення.

20.06.2023 на засіданні ВРП (присутні 15 членів ВРП, в тому числі ОСОБА_2 ) головуючий Усик Г.І. запропонував затвердити порядок денний, серед питань був розгляд матеріалів щодо звільнення суддів за загальними обставинами, в тому числі ОСОБА_1 Член ВРП ОСОБА_7 запропонувала не включати до порядку денного питання про звільнення позивача для додаткового опрацювання. Члени ВРП одноголосно затвердили порядок денний.

Позивач вважає, що головуючий протиправно не повідомив члену ВРП ОСОБА_2 , членам Вищої ради правосуддя, які приймали участь у засіданні, про наявність заяви про відвід члену Вищої ради правосуддя Маселко Р.А., пропозицію відкласти розгляд заяви позивача про звільнення при голосуванні підтримав ОСОБА_2 , не заявивши про самовідвід. На думку позивача, голосування члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 за не включения питання про розгляд заяви про звільнення у відставку призвело до не розгляду заяви про звільнення у відставку на пленарному засіданні Вищої ради правосуддя 20.06.2023 року та порушило його права. Тому 17.08.2023 з метою викриття корупційних діянь, на підставі та керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 12, 28, 37, 38, 53, 53-1, 53-2, Закону України "Про запобігання корупції", позивач звернувся із повідомленням до Національного агентства з питань запобігання корупції про факти можливих порушень Закону України "Про запобігання корупції" Головою Вищої ради правосуддя та членом Вищої ради правосуддя, дії та бездіяльність яких призводять до нарахування та виплат позивачу суддівської винагороди із бюджету України та допущений реальний та потенційний конфлікт інтересів членом Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 при голосуванні за не включення до порядку денного 20.06.2023 питання щодо розгляду заяви позивача про звільнення від 11.04.2023. У повідомленні позивач просив НАЗК вжити передбачені законодавством України заходи визначені ст.ст. 11, 12, 53-2, 172- 7 Закону України "Про запобігання корупції" щодо усунення порушень Закону та притягнення до відповідальності осіб, які порушили вимоги Закону України "Про запобігання корупції".

06.09.2023 Національне агентство з питань запобігання корупції листом №37-01/20458-23 за підписом керівника Департаменту моніторингу і контролю за виконанням актів законодавства про конфлікт інтересів та запобігання корупції ОСОБА_8 , повідомило позивача про відсутність конфлікту інтересів у діях члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 , який прийняв участь 20.06.2023 у голосуванні на пленарному засіданні ВРП, за затвердження порядку денного. Відповідач відмовив у вжитті заходів, визначених ст.ст. 11, 12, 53-2, Закону України "Про запобігання корупції" щодо усунення порушень Закону та притягнення до відповідальності осіб, які порушили вимоги Закону України "Про запобігання корупції" , пославшись на відсутність однієї із ознак конфлікту інтересів, а саме приватного інтересу члена ВРП ОСОБА_2 .

Незгода позивача з отриманою відповіддю Національного агентства й слугувала підставою для його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх, зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон "Про запобігання корупції").

За приписами статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" передбачено, що:

корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

корупція - використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей;

правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими та представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до вимог пункті 1 частини 1 статті 3 Закону "Про запобігання корупції" суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі: ґ) судді, судді Конституційного Суду України, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої ради правосуддя, посадові особи секретаріату Вищої ради правосуддя, Голова, заступник Голови, члени, інспектори Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, посадові особи секретаріату цієї Комісії, посадові особи Державної судової адміністрації України, присяжні (під час виконання ними обов`язків у суді);

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

У ст. 11 Закону встановлено перелік повноважень Національного агентства як державного органу, що по суті є визначенням його владних управлінських функцій.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 11 Закону до повноважень Національного агентства, з-поміж іншого, належить отримання та розгляд повідомлень, здійснення співпраці з викривачами, участь у забезпеченні їх правового та іншого захисту, перевірка дотримання законодавства з питань захисту викривачів, внесення приписів з вимогою про усунення порушень трудових (звільнення, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) та інших прав викривачів і притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні їхніх прав, у зв`язку з такими повідомленнями (п. 13); надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, застосування інших положень цього Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів, захисту викривачів (п.15).

Згідно ч. 6, 7 ст. 12 Закону у випадках виявлення порушення вимог цього Закону щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, захисту викривачів або іншого порушення цього Закону Національне агентство вносить керівнику відповідного органу, підприємства, установи, організації припис щодо усунення порушень законодавства, проведення службового розслідування, притягнення винної особи до встановленої законом відповідальності. Припис Національного агентства є обов`язковим для виконання. Про результати виконання припису Національного агентства посадова особа, якій його адресовано, інформує Національне агентство упродовж десяти робочих днів з дня одержання припису. У разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, уповноважені особи Національного агентства складають протокол про таке правопорушення, який направляється до суду в порядку, визначеному Національним агентством. У разі виявлення ознак іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції. Висновок Національного агентства є обов`язковим для розгляду, про результати якого воно повідомляється не пізніше п`яти днів після отримання повідомлення про вчинене правопорушення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 21 Закону "Про запобігання корупції" громадські об`єднання, їх члени або уповноважені представники, а також окремі громадяни в діяльності щодо запобігання корупції мають право:1) повідомляти про виявлені факти вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, реальний, потенційний конфлікт інтересів спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, Національному агентству, керівництву чи іншим представникам органу, підприємства, установи чи організації, в яких були вчинені ці правопорушення або у працівників яких наявний конфлікт інтересів, а також громадськості.

Порядок розгляду повдіомлень визначений у ст. 53-2 Закону "Про запобігання корупції". Так, частинами 2, 3 даної статті передбачено, що вимоги до повідомлень (у тому числі анонімних) про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону та порядок їх розгляду визначаються цим Законом. Повідомлення підлягає розгляду, якщо наведена у ньому інформація містить фактичні дані, що вказують на можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень цього Закону, які можуть бути перевірені. Повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, здійснене через зовнішні або внутрішні канали повідомлення такої інформації, підлягає попередньому розгляду уповноваженою особою у строк не більше десяти робочих днів з дня внесення цієї інформації до Єдиного порталу повідомлень викривачів. У разі якщо за результатами попереднього розгляду повідомлення викладена у ньому інформація підтверджується, винні особи притягаються до дисциплінарної відповідальності уповноваженим на це суб`єктом відповідного органу або юридичної особи. У разі якщо в ході проведення попереднього розгляду виявляються ознаки корупційного правопорушення чи правопорушення, пов`язаного з корупцією, матеріали передаються відповідному спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції або Державному бюро розслідувань. Особі, яка здійснила повідомлення, надається детальна інформація про результати попереднього розгляду, а також дисциплінарного провадження (якщо воно проводилося) у триденний строк з дня завершення відповідного розгляду чи провадження.

Викривач має право отримувати інформацію про стан та результати розгляду, перевірки та/або розслідування у зв`язку із здійсненим ним повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону (ч.1 ст. 53-6 Закону).

Відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів передбачена статтею 172-7 КУпАП. За частиною 1 цієї статті неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів тягне за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наказом НАЗК від 05.02.2020 № 30/20 затверджено Положення про апарат Національного агентства з питань запобігання корупції , відповідно до якого основним завданням апарату є виконання у встановленому порядку організаційної, правової, експертної, аналітичної, інформаційно-довідкової та матеріально-технічної роботи, спрямованої на забезпечення здійснення Національним агентством повноважень щодо: отримання та розгляду повідомлень, здійснення співпраці з викривачами, забезпечення їх правового та іншого захисту, перевірки дотримання законодавства з питань захисту викривачів, внесення приписів з вимогою про усунення порушень трудових (звільнення, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) та інших прав викривачів і притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні їхніх прав, у зв`язку з такими повідомленнями (пп.14, 15). . Структурні підрозділи апарату забезпечують діяльність Національного агентства з питань, що належать до їх компетенції, та виконують функції відповідно до цього Положення і положень про структурні підрозділи. Керівник самостійного структурного підрозділу апарату, в тому числі, підписує підготовлені листи та документи відповідно до компетенції (пп.22, 23).

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що НАЗК має право проводити перевірки за звернення громадян щодо корупційних правопорушень, в тому числі, здійснювати збір фактичних даних для встановлення наявності чи відсутності ознак адміністративних правопорушень.

Як убачається з матеріалів справи, повідомлення позивача було розглянуто та надано відповідь за результатами розгляду повідомлення про вчинення корупційного правопорушення щодо конфлікту інтересів листом від 06.09.2023 № 37-01/20458-23 за підписом керівника Департаменту моніторингу і контролю за виконанням актів законодавства про конфлікт інтересів та запобігання корупції ОСОБА_8 . Керівник Департаменту є уповноваженою особою у розумінні частини першої статті 13 Закону №1700-VII, та мав право підпису відповідного листа.

Таким чином, повідомлення позивача розглянуто уповноваженим суб`єктом.

Щодо доводів позивача стосовно того, що його повідомлення було розглянуто неналежним чином, за повідомленням не було проведено перевірки, не винесений припис про порушення вимог законодавства, не складені протоколи про адміністративні правопорушення з огляду на очевидну наявність конфлікту інтересів, відповідь на повідомлення є неповною, суд зазначає, що згідно з наведеними вище нормами законодавства проведення перевірки та вжиття всіх інших заходів є дискреційними повноваженнями відповідача.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване в законах України право на належний судовий захист прав та інтересів особи передбачає можливість звернення до суду лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Згідно з положеннями частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 9 частини п`ятої статті 160 КАС України встановлено, що у позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав/законних інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин. Саме по собі порушення вимог закону дією/рішенням суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними/скасування судом, оскільки обов`язковою умовою для цього є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цим рішенням чи дією з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність у позивача прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останньої і права на захист.

Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд зауважує, що у даному випадку позивач реалізував надане йому право на звернення до НАЗК, водночас, в результаті отримання відповіді на звернення у останньої не виникло жодних правовідносин з НАЗК, які б стосувалися правомірності чи протиправності рішень, дій чи бездіяльності НАЗК. Більш того, НАЗК жодним чином не порушило право позивача на звернення, оскільки звернення від позивача було прийняте, зареєстроване та розглянуте у встановленому порядку, строки, та в межах повноважень, передбачених Законом.

Оскільки листом від 06.09.2023 відповідач як орган, уповноважений на здійснення контролю за порушення Закону "Про запобігання корупції", не визначив ані прав, ані обов`язків позивача, відтак вчинення таких дій відповідачем як суб`єктом владних повноважень у площині публічно-правових відносин не порушує прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту. Жодних рішень, які б порушували права позивача, відповідачем не приймалось , а відтак позивачем не доведено підстав для захисту його прав, свобод та інтересів у судовому порядку.

Суд зазначає, що позивач в позовній заяві фактично просить суд дати оцінку щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в діях/бездіяльності голови та члена ВРП та визнати їх протиправними, що є виключною компетенцією місцевого загального суду як адміністративного суду при розгляді протоколів про адміністративне правопорушення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені у ст.ст. 172-4 - 172-9 КУпАП, розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів (ч. 1 ст. 221 КУпАП).

Суд погоджується з доводами відповідача, що лист-відповідь керівника структурного підрозділу НАЗК № 37-01/20458-23 від 06.09.2023 за результатами розгляду повідомлення позивача про корупційні дії не є рішенням НАЗК в розумінні законодавчих норм, оскільки носить інформаційний характер, в якому адресат повідомляється про певні події чи факти. Пунктом 19 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк. При цьому, аналізуючи оскаржуваний в межах цієї адміністративної справи лист, слід дійти висновку, що він не відповідає критеріям (ознакам) індивідуального акта, які регламентовані положеннями КАС України, оскільки не стосується прав або інтересів позивача, не встановлює для нього жодних обов`язків і строків виконання та, відповідно, не спричиняє виникнення негативних наслідків.

НАЗК є спеціальним органом виконавчої влади, основною метою діяльності якого є забезпечення формування та реалізації державної антикорупційної політики, до повноважень якого, в тому числі, відноситься розгляд повідомлень про корупцію. Діючим у сфері законодавства про запобігання корупції не передбачено обов`язку НАЗК за результатом розгляду отриманого повідомлення про можливі корупційні дії/бездіяльність приймати відповідне рішення, як не передбачений порядок оскарження листів, якими інформують викривачів про результати розгляду їх повідомлень.

Згідно із статтею 12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження".

Суд акцентує увагу на тому, що захист прав здійснюється у разі їх порушення і звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Тому суд не вбачає підстав оцінювати зміст листа НАЗК № 37-01/20458-23 від 06.09.2023 у площині підтвердження чи відсутності у діях членів ВРП конфлікту інтересів та інших коруційних діянь.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в даній частині.

Щодо вимог адміністративного позову про зобов`язання відповідача повторно розглянути повідомлення від 17.08.2023 року, то такі вимоги задоволенню також не підлягають, оскільки є похідними.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач у спірних відносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством. Натомість, доводи позивача про порушення НАЗК порядку розгляду його повідомлення є необгрунтованими. А тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 06.06.2024.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА

.