Справа № 160/6374/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2024 рокуСправа №160/6374/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України, в якому просить:
визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27.12.2023 про звільнення з військової служби згідно до підпункту «в» пункту другої частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання) та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 08.01.2024 №322 про відмову в задоволенні рапорту ОСОБА_1 ;
зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 27.12.2023 про звільнення його з військової служби та прийняти за ним рішення, з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність дій Військової частини при розгляді його рапорту про звільнення з військової служби відповідно до підп. «в» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 року відкрито провадження у справі №160/6374/24, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
15.03.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними з наступних підстав.
Військова частина не задовольнила рапорт позивача з огляду на те, що діючим законодавством не передбачено такої підстави звільнення з військової служби як набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням.
Дніпровський апеляційний суд, розглядаючи скаргу прокурора щодо скасування призначеного покарання по справі №233/1408/23, дійшов висновку, що проходження позивачем військової служби в Збройних Силах України є одною із обставиною того, що виправлення та перевиховання позивача можливе без реального відбування покарання.
Міністерство оборони України пояснення на позовну заяву не надало.
Третя особа про розгляд справи повідомлена належним чином, шляхом доставлення ухвали суду до електронного кабінету 14.03.2024, що підтверджується довідкою Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
В період з 09.05.2024 по 24.05.2024 суддя перебувала у щорічній відпустці, що підтверджується копією довідки начальника відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду №149 від 02.05.2024.
Справа розглянута в перший день виходу судді з відпустки.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на підставі Указу Президента України №64/2022 від 25.02.2022 і проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 від 28.02.2022.
Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.09.2023 (залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23.11.2023) у справі №233/1408/23 ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Вирок набрав законної сили 23.11.2023.

Як зазначає позивач 27.12.2023 засобами поштового зв`язку він направив до Військової частини НОМЕР_1 рапорт з документами, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підп. «в» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Розглянувши рапорт ОСОБА_1 командування Військової частини НОМЕР_1 листом від 08.01.2024 №322 повідомило про відсутність підстав для звільнення військовозобов`язаного з військової служби.

Зазначено, що діючим законодавством не передбачено підстави звільнення з військової служби у разі звільнення від відбування покарання.

01.03.2024 представником позивача до Міністерства оборони України було направлено скаргу з проханням зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути належним чином рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання, від 27.12.2023 та звільнити його дотримуючись норм законодавства України.

На день подання позовної заяви відповіді від Міністерства оборони України не отримано.

Вважаючи рішення Військової частини про відмову в задоволенні рапорту протиправним, позивач з відповідним позовом звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Згідно Указу Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Україні введено воєнний стан.

За приписами статей 17, 65 Конституції України захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Закон №2232-ХІІ).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частиною 4 ст. 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України №2232-ХІІ розрізняють такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у ч. 4 якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення на підставі підп. «в» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ.

Вказаною нормою передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану, зокрема, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі.

Згідно ст. 63 Кримінального кодексу України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці (ст. 61 Кримінального кодексу України).

За змістом вищенаведених норм звільнення військовослужбовця з військової служби на підставі і підп. «в» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ можливе за умови повної або часткової ізоляції такого військовослужбовця від суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Частинами 1,3 ст. 75 КК України встановлено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За ст. 163 Кримінально-процесуального кодексу України нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців командирами військових частин.

З вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.0-9.2023 у справі №№233/1408/23 вбачається, що обов`язок нагляду за засудженим ОСОБА_1 покладено на командира військової частини за місцем проходження служби (на час проходження служби) та на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого (у випадку звільнення зі служби).

Отже, позивач в даному випадку не відбував покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Пунктом 246 вказаного Положення передбачено, що військовослужбовці, яким за вироком суду призначено покарання, не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі (крім військовослужбовців, притягнутих до кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової частини або місця служби чи за дезертирство із Збройних Сил України), та ті, яких звільнено від відбування покарання з випробуванням, можуть бути залишені на військовій службі за рішенням командирів (начальників), яким надано право звільнення таких осіб з військової служби, на підставі клопотання командира (начальника) військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу, в порядку, визначеному цим Положенням. При прийнятті рішення про залишення зазначених військовослужбовців на військовій службі враховуються високі професійні, ділові та моральні якості військовослужбовців, нагальна потреба в таких фахівцях, попереднє ставлення їх до військової служби та придатність до неї за станом здоров`я, наявність державних нагород, вид і ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Як повідомлено Військовою частиною НОМЕР_1 під час прийняття рішення за рапортом позивача командиром Військової частини НОМЕР_1 була врахована службова характеристика, надана безпосереднім командиром на солдата ОСОБА_1 , оператора 1 відділення інженерних загороджень взводу інженерних загороджень інженерно-саперної роти Військової частини НОМЕР_1 .

З наданої характеристики вбачається, що за час проходження військової служби солдат ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивної сторони.

Постійно підтримує на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіє закріпленою за ним зброєю, тримає її завжди справною, чистою, готовою до бою.

Сумлінно вивчає військову справу, зразково виконує свої службові обов`язки, засвоює все чого навчають командири (начальники), постійно готовий до виконання завдань за призначенням.

Частинами 1 і 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи, і наведені правові норми , суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення, оформленого листом від 08.01.2024 №322 про відмову в задоволенні рапорту позивача діяв в порядку, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Беручи до уваги правомірність прийнятого рішення відповідачем за результатом розгляду рапорту позивача, суд не вбачає підстав для задоволення решти позовних вимог, які є похідними.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона