Справа № 420/4862/24
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4862/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 14 лютого 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), відповідно до якої позивач просить:

1. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні.

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільнені за період з 30.07.2022 по 20.12.2023.

Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Вказаною ухвалою відповідача зобов`язано протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження надати суду інформацію/докази: здійснення остаточного розрахунку з позивачем при звільненні, із зазначенням конкретної дати та виплачених сум (розрахунковий лист при звільненні); нарахування/не нарахування середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 30.07.2022 року по 20.12.2023 року; довідки про середній заробіток позивача за останні два календарні місяці перед звільненням.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до витягу з наказу Командира Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України (по стройовій частині) від 28.01.2022 №18 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_2 .

Проте, представник позивача зазначив, що одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 (двадцять чотири) роки служби у розмірі 224937 гривень 00 копійок та компенсація за 98 календарних невикористаних днів додаткової відпустки у загальному розмірі 284023,31 грн. позивачу виплачено лише 03.02.2022: грошова компенсація за недотримане речове майно при звільненні у розмір 48514,70 грн. позивачу виплачено лише 24.06.2022: компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки у розмірі 27695.37 грн. виплачено позивачу 23.02.2023, індексація грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року у розмірі 3819,54 грн. з встановленим базовим місяцем січень 2016 року, надійшли лише 08.12.2022.

Також представник позивача зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі № 420/18254/22, зміненого Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 р., зобов`язано військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2022 року по 29 липня 2022 року у розмірі 3 822,17 грн., які були зараховані позивачу 16.06.2023 у розмірі 3076,85 грн.

Також рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 у справі №420/1131/23 було зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

На виконання Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року у справі №420/1131/23 кошти були зараховані 18.09.2023 у розмірі 906,45 грн. та 21.12.2023 у розмірі 72014,82 грн.

Отже, представник позивача зазначає, що повний розрахунок із позивачем був здійснений лише 21.12.2023 та зазначені виплати у розмірі 436973.88 грн. проведені поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Позивач не погоджується з вказаними діями відповідача та вважає їх протиправними, і вважає, що має бути порушено питання відповідальності відповідача за затримку розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення, яке врегульовано приписами ст. ст. 116, 117 КЗпП України, і у нього виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Так, представник позивача зазначає, що позивачу за постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 20223 року виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29 січня 2022 року по 29 липня 2022 року у розмірі 3822,17 грн. У цій справі період несвоєчасного розрахунку при звільненні з 30.07.2022 року по 20.12.2023 року (день виплати індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду). Відтак період затримки розрахунку складає 510 днів.

Представник позивача звертає увагу, що за практикою Верховного Суду, суд може зменшити розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, та важливим критерієм є період затримки (прострочення) виплати заборгованості.

При цьому представник позивача звертає увагу, що саме тривалість періоду затримки всіх виплат зумовила зростання розміру середнього заробітку. Окрім цього представник звертає увагу, що лише на виконання окремої ухвали по справі № 420/1131/23 було виконано рішення суду та були нараховані 21.12.2023 року кошти у розмірі 72014,82 грн.

До суду 04 березня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/8809/24), відповідно якого представник відповідача позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні, зазначивши, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/18254/22 Військову частину3012 Національної гвардії України зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.01.2022 року по 29.07.2022 року у розмірі 3 822,17 грн.

Представник відповідача зазначив, що Військовою частиною НОМЕР_2 дане рішення виконане в повному обсязі та перераховано з урахуванням податків 3076,85 грн.

Також представник відповідача зазначив, що потім за участі адвоката Чернеги І. Ф. в інтересах ОСОБА_1 26.01.2024 року подано ще одну позовну заяву до Одеського окружного адміністративного суду та ухвалою від 30.01.2024 року відкрите провадження по справі № 420/2950/24 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 ; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні індексації грошового забезпечення, а саме в період з 29.01.2022 року по 21.12.2023 року. Рішення по даній справі не прийнято.

А 12.02.2024 року адвокат Чернеги І. Ф. в інтересах ОСОБА_1 направляє ще одну позовну заяву до Одеського окружного адміністративного суду та ухвалою від 19.02.2024 року відкрите провадження по справі № 420/4862/24, де просить суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні індексації грошового забезпечення, а саме в період з 30.07.2022 року по 20.12.2023 року.

Також, 29.02.2024 року адвокатом ОСОБА_3 направлено до суду та на пошту військової частини уточнення позовних вимог до позовної заяви по справі № 420/2950/24, де змінює лише період з 29.01.2022 року по 21.12.2023 року на період 30.07.2022 року по 20.12.2023 року, який ідентичний позивним вимогам по справі № 420/4862/24 .

На думку представника відповідача, зазначення позивачем в позовних вимогах іншого періоду, за який він просить нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, не є новим предметом позову.

Тобто, представник відповідача вважає, що у справі № 420/18254/22, рішення у якій набрало законної сили, а у поточній справі № 420/2950/24 та по справі № 420/4862/24 фактично розглядається період з 29 січня 2022 року по 29 липня 2022 року.

Отже, ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України з тим самим предметом, з тих самих підстав, що унеможливлює задоволення таких позовних вимог повторно.

До суду 18 квітня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до справи практики Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22 та від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22) щодо підходу щодо критерії/способів зменшення суми середнього заробітку викладений у постанові ВП Верховного Суду від 29 червня 2019 року у справі № 761/9584/15, який не є застосовним у цій справі.

Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року повторно витребувано від Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) інформацію/докази: Здійснення остаточного розрахунку з позивачем при звільненні, із зазначенням конкретної дати та виплачених сум (розрахунковий лист при звільненні); Нарахування/не нарахування середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 30.07.2022 року по 20.12.2023 року; довідки про середній заробіток позивача за останні два календарні місяці, та зупинено провадження у справі до одержання витребуваних судом документів.

На виконання ухвали суду до суду 01 травня 2024 року від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі (вхід. № ЕС/17842/24), до якого додані витребувані судом документи.

Також до суду 03 травня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Довідки ОК-5 та Довідки ОК-7 та довідки про доходи позивача.

Ухвалою суду від 05 червня 2024 року поновлено провадження у справі зі стадії, на якій було зупинено.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено паспортом громадянина України.

Відповідно до витягу з наказу командира військової НОМЕР_4 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 28.01.2022 року № 18 припинено контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення підполковника ОСОБА_1 звільненого з військової служби у запас.

Згідно з розрахунку грошового забезпечення за січень 2022 року при звільненні підполковника ОСОБА_1 , наданого відповідачем, з 28 січня 2022 року позивачу виплачено 284023,31 грн.

У позовній заяві представник позивача зазначає, що одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 (двадцять чотири) роки служби у розмірі 224937 гривень 00 копійок та компенсація за 98 календарних невикористаних днів додаткової відпустки у загальному розмірі 284023,31 грн. позивачу виплачено лише 03.02.2022: грошова компенсація за недотримане речове майно при звільненні у розмір 48514,70 грн. позивачу виплачено лише 24.06.2022: компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки у розмірі 27695.37 грн. виплачено позивачу 23.02,2023, індексація грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року у розмірі 3819,54 грн. з встановленим базовим місяцем січень 2016 року, надійшли лише 08.12.2022.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру судових рішень суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі № 420/18254/22, зміненим постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 р., визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Зобов`язано військову частину НОМЕР_5 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2022 року по 29 липня 2022 року у розмірі 3 822,17 грн. (три тисячі вісімсот двадцять дві гривні 17 коп.).".

На виконання Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 р. на картковий рахунок позивача були зараховані 16.06.2023 у розмірі 3076,85 грн.

Також відповідно до даних з Єдиного державного реєстру судових рішень суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 у справі №420/1131/23 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду набрало законної сили із прийняттям постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2023 р. у справі № 420/1131/23, якою рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року залишено без змін.

Суд встановив, що на виконання Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року у справі №420/1131/23 кошти були зараховані 18.09.2023 у розмірі 906,45 грн. та 21.12.2023 у розмірі 72014,82 грн.

Судом досліджено довідку про доходи позивача за січень 2021 року по листопад 2022 року, індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 Форма ОК-7 та Форма ОК -5.

Також з даних з Єдиного державного реєстру судових рішень суд встановив, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі № 420/2950/24 заяву представника позивача про залишення позову без розгляду задоволено. Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини першої ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин другої-третьої ст. 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сукупний аналіз наведених норм права доводять, що індексація грошового забезпечення є невід`ємною складовою грошового забезпечення та підлягала виплаті при звільненні позивача.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Натомість врегульовано Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, яка неодноразово підтримана Верховним Судом (постанова від 04.12.2019 справа №825/66/16, постанова від 02.10.19 справа №817/1227/18, постанова від 10.09.2019 справа №814/2791/16, постанова від 19.06.2019 справа № 820/3312/17) за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд дійшов висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ.

Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тому суд доходить висновку, щодо застосування до спірних правовідносин статей 116, 117 КЗпП України.

Також суд зазначає, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Таким чином, положення статті 117 КЗпП України поширюються на правовідносини, які виникають у зв`язку з прийняттям та виконанням судового рішення про виплату заборгованості із заробітної плати.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України в редакції чинної на час звільнення позивача, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Сторонами не заперечується, що у день звільнення позивача, йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення в належному розмірі, що послугувало причиною звернення позивача до суду із позовною заявою про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в редакції чинної на час здійснення виплати індексації грошового забезпечення, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

За таких встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, є правомірними та належать задоволенню.

Посилання представника відповідача на те, що позивач вже звертався до суду із позовною заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за період затримки остаточного розрахунку при звільненні, суд вважає безпідставними, оскільки, як було встановлено судом, відповідачем не був здійснений остаточний розрахунок на дату звернення позивача із позовною заявою про нарахування середнього заробітку за час затримки в межах справі № 420/18254/22, а саме: не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року у належному розмірі, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року, що не позбавляє права позивача вимагати відшкодування за ст. 117 КЗпП України.

Стосовно позовних вимог - зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільнені за період з 30.07.2022 по 20.12.2023, суд зазначає таке.

Статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Тому наведені позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток є безпідставними та не належать задоволенню.

Належним способом захисту прав є стягнення з відповідача на користь визначеного судом розміру відшкодування за час затримки.

Також наведені позовні вимоги не належать задоволенню в частині визначеного періоду стягнення середнього заробітку за час затримки, з 30.07.2022 по 20.12.2023, оскільки спірні правовідносини вже виникли на час дії ст. 117 КЗпП України в редакції Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, а тому позивач має право на відшкодування середнього заробітку, але не більше ніж як за шість місяців.

Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) зарплата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за це період.

Таким чином, останніми двома календарними місяцями роботи, з яких обчислюється середній заробіток, в даному випадку є листопад та грудень 2021 року.

Згідно з відомості про застраховану особу Форми Ок-5 та довідки про доходи, у листопаді 2021 року позивачу нараховано 18744,75 грн, у грудні 2021 року 25228,75 грн.

Отже середньоденне грошове забезпечення позивача складає 720,87 грн. ((18744,75 грн. + 25228,75 грн.) / 61 день).

Шість місяців становить 183 календарні дні затримки, а отже середній заробіток за цей час становить: 183 дні х720,87 грн. =131 919,21 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу із затримкою було виплачено 21.12.2023 року - 72014,83 грн, 18.09.2023 року 906,45 грн, 08.12.2022 року 3819,54 грн.

Також у позовній заяві представник позивача зазначає, що одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 (двадцять чотири) роки служби у розмірі 224937 гривень 00 копійок та компенсація за 98 календарних невикористаних днів додаткової відпустки у загальному розмірі 284023,31 грн. позивачу виплачено лише 03.02.2022: грошова компенсація за недотримане речове майно при звільненні у розмір 48514,70 грн. позивачу виплачено лише 24.06.2022: компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки у розмірі 27695.37 грн. виплачено позивачу 23.02.2023, тобто у загальній сумі позивачу було виплачено 661911,20 грн., з них 72014,83 грн було виплачено 21.12.2023 року. Тобто позивачу не виплачено суми в розмірі 10 % від загальної суми, яка належала до виплати на день звільнення.

Отже, виходячи з принципу пропорційності, суд вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення належна позивачу має складати: 131 919,21 грн *10 % = 13191,92 грн.

Суд вважає, що за обставинами конкретної справи розмір відшкодування має бути зменшений до визначеного судом розміру.

Так, суд ще раз звертає увагу на положення ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Матеріалами справи підтверджено, що стосовно виплати індексації грошового забезпечення між сторонами існував спір, вина роботодавця у не виплаті цих сум грошового забезпечення була встановлена у судовому порядку, тому суд має повноваження на визначення розміру відшкодування.

Суд зазначає, що стаття 117 КЗпП України - це відповідальність, яка покладається на роботодавця за несвоєчасний розрахунок з працівником при звільненні.

Метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що достатнім розміром компенсації позивачу майнових витрат є сума 13191,92 грн.

Посилання представника позивача на постанови Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22 та від 29 лютого 2024 року у справі № 460/42448/22 не беруться судом до уваги, оскільки цими постановами справи направлені на новий розгляд, відповідно вони не містять відповідних правових висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 353 КАС України постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Також суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

За таких встановлених судом обставин, керуючись приписами ст. 9 КАС України, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 13191,92 грн.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову частково не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, жодні судові витрати не належать стягненню з відповідача на його користь.

Також у зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать відшкодуванню за рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за затримку остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 13191,92 грн. (тринадцять тисяч сто дев`яносто одна гривня 92 копійки), з урахуванням обов`язкових відрахувань.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко