Справа № 520/417/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 р. Справа № 520/417/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, по справі № 520/417/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 65 від 19.12.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 періоди роботи з 01.04.1985 по 06.09.1985 р.н., і з 25.07.1991 по 01.10.1991, із 01.10.1991 по 10.02.1993 та із 25.11.1993 по 29.12.2000, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.12.2023 про призначення пенсії за віком, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по даній справі;

- стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 65 від 19.12.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 періоди роботи з 01.04.1985 по 06.09.1985 р.н., із 25.07.1991 по 01.10.1991, із 01.10.1991 по 10.02.1993 та із 25.11.1993 по 29.12.2000, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.12.2023 про призначення пенсії за віком, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по даній справі.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що вік позивача при звернені до пенсійного органу - 61 рік. При цьому страховий стаж позивача становить 23 роки 10 місяців 15 днів.

Відтак, за результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховані періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.04.1985, а саме: з 01.04.1985 по 06.09.1985 в Державному проектному інституті «Харківський сантехпроект» Держбуд СРСР, оскільки в трудовій книжці наказ про звільнення містить виправлення; не зараховано стаж з 25.07.1991 по 01.10.1991, оскільки, у трудовій книжці, нібито, відсутня підстава звільнення із Харківського центру розвитку особистості; не зараховано стаж із 01.10.1991 по 10.02.1993 на тій підставі, що наказ про зарахування на роботу заступника директора із комерції ХЦРЛ не відповідає даті початку роботи; не зараховано період роботи позивача з 25.11.1993 по 29.12.2000, оскільки в трудовій книжці дата наказу про звільнення, нібито, не придатна для читання, а також у зв`язку із тим, що відсутні відомості про сплату страхових внесків до відповідних фондів.

Таким чином, на думку відповідача, право на призначення пенсії, відповідно до статті 26 Закону, з урахуванням наявних документів, заявниця набуде після досягнення 63-річного віку.

Bраховуючи вище викладене, відповідач вважає, що дії головного управління є правомірними та у спірних правовідносинах відповідач діяв у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно інформації, яка містилась у особистому кабінеті ОСОБА_1 , його страховий стаж дорівнював 34 роки 11 місяців та 12 днів, тобто його було достатньо для отримання пенсії.

Проте, рішенням № 65 ГУ ПФУ у Кіровоградській області від 19.12.2023 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Пенсійним фондом України не було зараховано період роботи позивача з 01.04.1985 по 06.09.1985 в Державному проектному інституті «Харківський сантехпроект» Держбуд СРСР, оскільки в трудовій книжці наказ про звільнення містить виправлення; не зараховано стаж з 25.07.1991 по 01.10.1991, оскільки, у трудовій книжці, нібито, відсутня підстава звільнення із Харківського центру розвитку особистості; не зараховано стаж із 01.10.1991 по 10.02.1993 на тій підставі, що наказ про зарахування на роботу заступника директора із комерції ХЦРЛ не відповідає даті початку роботи; не зараховано період роботи позивача з 25.11.1993 по 29.12.2000, оскільки в трудовій книжці дата наказу про звільнення, нібито, не придатна для читання, а також у зв`язку із тим, що відсутні відомості про сплату страхових внесків до відповідних фондів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 65 від 19.12.2023 про відмову у призначення пенсії підлягають скасуванню, а належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з та зарахувати періоди роботи з 01.04.1985 по 06.09.1985 р.н., із 25.07.1991 по 01.10.1991, із 01.10.1991 по 10.02.1993 та із 25.11.1993 по 29.12.2000.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За змістом пункту 1 частини першої статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У силу пункту 1 частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування /частина друга статті 24 Закону №1058-IV/.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; (...) з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 2 Порядку №637 визначено, що у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За змістом пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом спору є правомірність рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV.

Колегія суддів враховує, що затвердженням пенсійного органу, позивач мав право на призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV при досягненні 60 років та за умови підтвердження наявності страхового стажу не менше 29 років.

Пенсійний орган за заявою позивача про призначення пенсії за віком обчислив його страховий стаж тривалістю 23 роки 10 місяців 15 днів та дійшов висновку, що цього стажу недостатньо для призначення їй пенсії за віком.

При цьому ГУПФ України в Кіровоградській області при обчисленні страхового стажу позивача не враховані періоди його трудової діяльності: з 01.04.1985 по 06.09.1985 в Державному проектному інституті «Харківський сантехпроект» Держбуд СРСР, оскільки в трудовій книжці наказ про звільнення містить виправлення; не зараховано стаж з 25.07.1991 по 01.10.1991, оскільки, у трудовій книжці, нібито, відсутня підстава звільнення із Харківського центру розвитку особистості; не зараховано стаж із 01.10.1991 по 10.02.1993 на тій підставі, що наказ про зарахування на роботу заступника директора із комерції ХЦРЛ не відповідає даті початку роботи; не зараховано період роботи позивача з 25.11.1993 по 29.12.2000, оскільки в трудовій книжці дата наказу про звільнення, нібито, не придатна для читання, а також у зв`язку із тим, що відсутні відомості про сплату страхових внесків до відповідних фондів

Оцінюючи наведені доводи пенсійного органу, колегія суддів виходить з такого.

Трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Проте окремі недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №428/7863/17 та враховується судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

Колегія суддів дослідивши копію трудової книжки позивача встановила, що в ній у хронологічному порядку наведені записи про трудову діяльність ОСОБА_1 із зазначенням дати прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи, реквізитів розпорядчих документів, засвідченням цих записів підписом уповноваженої особи та відтиском печатки підприємства.

При цьому трудові книжки не містить записів про переривання періодів трудової діяльності ОСОБА_1 у вищезазначені періоди.

Колегія суддів зазначає, що позивач не може нести відповідальність за правильність оформлення трудової книжки роботодавцем та на нього не можуть бути покладені негативні наслідки недотримання роботодавцем вимог щодо правильності заповнення трудової книжки та виправлення помилок у ній.

Щодо посилань відповідача на відсутність відомості про сплату страхових внесків до відповідних фондів, колегія суддів зазначає наступне.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

За висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11.10.2023 р. у справі за № 340/1454/21 відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не є підставою для позбавлення позивача права позивача на перерахунок пенсії

Крім того, колегія суддів зауважує, що, за загальним правилом, несвоєчасна сплата (несплата) підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Таким чином, позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, ненадання страхувальником індивідуальних відомостей про застрахованих осіб, не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивачки період роботи з 25.11.1993 по 29.12.2000.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судому постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а, від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а.

За наведених обставин, колегія суддів зазначає, що надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії копія трудові книжки у достатній мірі підтверджує період його трудової діяльності з 01.04.1985 по 06.09.1985, із 25.07.1991 по 01.10.1991, із 01.10.1991 по 10.02.1993 та із 25.11.1993 по 29.12.2000, що мав бути зарахований до стажу роботи ОСОБА_1 .

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 65 від 19.12.2023 щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 періоду з з 01.04.1985 по 06.09.1985, із 25.07.1991 по 01.10.1991, із 01.10.1991 по 10.02.1993 та із 25.11.1993 по 29.12.2000 є необґрунтованим та протиправним.

За обставин цієї справи, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права.

При цьому, колегія суддів аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У цьому випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Колегія суддів зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

Наведене вище у своїй сукупності є підставою для висновку про неправомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 65 від 19.12.2023, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині задовольнити.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на законних підставах та відповідно до положень чинного законодавства зазначеним рішення було відмовлено позивачу в призначенні пенсії, є такими, що не узгоджуються із зазначеним вже вище.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що необхідно визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 65 від 19.12.2023 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 періоди роботи з 01.04.1985 по 06.09.1985 р.н., із 25.07.1991 по 01.10.1991, із 01.10.1991 по 10.02.1993 та із 25.11.1993 по 29.12.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.12.2023 про призначення пенсії за віком, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по даній справі.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 року по справі № 520/417/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 по справі № 520/417/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко