Справа № 420/27494/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/27494/23

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

повний текст судового рішення

складено 29.01.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого протоколом комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 №64 від 16.08.2023 року про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 оформити ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, про що видати йому відповідну довідку.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що він є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 . З огляду на факт того, що його дружині встановлено 3 групу інвалідності, 20.07.2023 року позивач звернувся із заявою та переліком відповідних документів до неї до Відділу №1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Водночас, 16.08.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_5 на засіданні Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації протоколом №64 було відмовлено позивачу в отриманні відстрочки, посилаючись на те, що відстрочка надається тільки у разі встановлення дружині/чоловіку 1 або 2 групи інвалідності, що на думку позивача є необґрунтованим.

Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволення мотивуючи відсутністю передбачених чинним законодавством для цього підстав.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 року до участі по справі №420/27494/23 в якості співвідповідача було залучено Комісію з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підтримав позицію відповідача у справі щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого протоколом №64 від 16.08.2023 року про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .

Зобов`язано Комісію з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2023 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.

Вирішено також питання щодо судового збору.

На вказане рішення суду відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач у справі зазначає, що позивачу відмовлено у наданні відстрочки з двох підстав, а саме: ОСОБА_1 не доведено умову визначену абз.11 ч.1 ст.23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати; застосоване ОСОБА_1 тлумачення (граматичне або ж філологічне) Закону призводить до порушення Конституції України тому є недопустимим, слід застосовувати системне тлумачення та норми Конституції, як норми прямої дії. Отже, на думку скаржника, суду першої інстанції необхідно було вирішити, чи подано позивачем докази відсутності інших працездатних осіб, зобов`язаних згідно з Законом, утримувати його дружину яка має інвалідність ІІІ групи, та який спосіб тлумачення чинного законодавства слід застосовувати.

За приписами ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.10.2006 року.

Також у подружжя є неповнолітні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується наявними в матеріалами справи свідоцтвами про народженнями серії НОМЕР_2 від 21.07.2009 року та серії НОМЕР_3 .

Також, суд першої інстанції встановив, шо дружина позивача є інвалідом 3 групи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою МСЕК серії 12 ААВ №161299 від 05.10.2020 року, пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 від 10.02.2021 року та довідкою №343 від 04.05.2023 року, виданою Консультативно-діагностичною поліклінікою комунального некомерційного підприємства «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю у складі позивача, його дружини та їх двох неповнолітніх дітей до суду надано довідку №1376 Виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 06.10.2023 року, а також акт обстеження фактичного місця проживання/не проживання, складеного 06.10.2023 року представниками Виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області.

20.07.2023 року позивач поштовим зв`язком надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», посилаючись на факт того, що його дружина є інвалідом 3 групи. До вказаної заяви позивачем було додано копії його паспорту та ідентифікаційного коду, паспорту його дружини, свідоцтва про шлюб, довідки, пенсійного посвідчення дружини, свідоцтва про народження дітей та довідки МСЕК.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 №37 від 02.03.2023 року було створено при ІНФОРМАЦІЯ_8 з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації. Зазначеним наказом було визначено рішення щодо зобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації оформлювати протоколами.

При цьому Комісією з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації на засіданні 16.08.2023 року було прийнято рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки, що відображено в протоколі №64.

У наявному витягу з протоколу №64 від 16.08.2023 року зазначено, що подані заявником документи, а саме: заява про надання відстрочки, свідоцтво про шлюб, довідка МСЕК не відповідають вимогам п.10 ч.1 ст. 23 (відповідно до сайту ВРУ - абзац 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Крім того, у матеріалах справи міститься лист ІНФОРМАЦІЯ_1 №7123 від 01.09.2023 року, згідно якого вбачається, що практика Комісії свідчить про відсутність підстав для надання відстрочки за наявності у дружини позивача 3 групи інвалідності, оскільки відстрочка надається за наявності у дружини/чоловіка 1 або 2 групи інвалідності.

Додатково у листі №7123 від 01.09.2023 року зазначено, що позивачем не доведена відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати його дружину, оскільки відповідно до вищевказаного розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_9 від 10.07.2023 року, про відсутність інших працездатних осіб, які за законом зобов`язані утримувати дружину позивача, є документи, які видаються територіальними органами реєстрації актів цивільного стану (РАЦС, ЦНАП) за заявами (зверненнями) громадян.

Не погодившись із вищевказаним рішенням про відмову в наданні відстрочки, задокументованою у протоколі №64, позивач звернувся до суду з позовом в адміністративній справі №420/27494/23.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем доведено наявність у нього підстав для відстрочки від призову за мобілізацією, визначені абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та виснував, що відповідач протиправно відмовив йому у наданні відстрочки від призову за мобілізацією, з огляду на що суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_10 , оформленого протоколом №64 від 16.08.2023 року про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам, а саме чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року строк дії воєнного часу продовжувався.

Органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, діяльність яких регулюється Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 року (далі - Положення №154).

У відповідності до п.п.1, 3, 7 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються оперативному командуванню, в зоні відповідальності якого вони перебувають згідно з військово-адміністративним поділом території України.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства (п.8 Положення №154).

За п.11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, але не виключно, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

За приписами ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Стаття 1 Закону №3543-XII визначає мобілізацію - як комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

У розумінні абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

При цьому, згідно приписів абз. 17 ч.1 ст. 23 Закону України №3543-XII, особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

З матеріалів справи судовою колегією встановлено, що позивач є військовозобов`язаним, водночас згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.10.2006р. перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 , яка є інвалідом ІІІ групи.

Наявність у дружини позивача - ОСОБА_2 інвалідності ІІІ групи підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ №161299 від 05.10.2020 року, пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 від 10.02.2021 року та довідкою №343 від 04.05.2023 року, виданою Консультативно-діагностичною поліклінікою комунального некомерційного підприємства «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради, які містять у матеріалах справи.

Окрім того, згідно наявних у справі доказів, у подружжя є неповнолітні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвами про народженнями серії НОМЕР_2 від 21.07.2009 року та серії НОМЕР_3 .

Зважаючи на наявність дружини, яка має інвалідність ІІІ групи, позивач засобами поштового зв`язку звернувся до відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_10 за відстрочкою від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.11 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ, однак отримав відмову.

В свою чергу обґрунтування відповідача відмови у наданні позивачу відстрочки під час мобілізації загалом зводиться до того, що формулювання абз.11 ч.1 ст.23 Закону України №3543-XII є нечітким та неоднозначним, що потребує системного тлумачення вказаної норми права та надання роз`яснень з боку Міністерства оборони України. Також, відповідач вказував, що відстрочка надається лише за наявності дружини/чоловіка 1 або 2 групи інвалідності; подані заявником документи не відповідають вимогам п.10 ч.1 ст. 23 указаного вище Закону. Додатково, позивачу було вказано про недоведеність обставини відсутності інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати його дружину.

Тобто, спір між сторонами виник щодо вірного тлумачення та застосування абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Висновуючись зі спірного питання щодо можливості надання позивачу як військовозобов`язаному відстрочки від мобілізації у випадку, коли його дружина є інвалідом 3 групи, з урахуванням приписів абз.11 ч.1 ст. 23 Закону України №3543-XII, судова колегія звертає увагу, що аналіз вищевказаного нормативного припису (ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ свідчить про те, що військовозобов`язані не підлягають призову на військову службу під час мобілізації у разі:

1) наявності дружини або чоловіка із числа осіб з інвалідністю;

2) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Для правильного тлумачення вищезазначеної норми судова колегія звертає увагу на приписи, наявні в Українському правописі в редакції від 2019 року, який розроблений Українською національною комісією з питань правопису та затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №437 від 22.05.2019 року «Питання українського правопису» (далі - Український правопис).

Згідно п.1 параграфу 165 «Скісна риска» Українського правопису скісна риска ставиться в таких позиціях: в офіційно-діловому та науковому стилях - як розділовий знак між однорідними членами речення та в інших подібних випадках у значенні, близькому як до єднального (=і), так і до розділового (=або) сполучників (з можливістю переважання в різних контекстах то одного, то іншого з цих значень).

Уживаються також комбіновані єднально-розділові сполучники і/або, рідше та/або (без відступів до і після скісної риски): порушення авторського і/або суміжних прав; «Типова освітня програма підвищення кваліфікації голів і/або членів правлінь об`єднань співвласників багатоквартирних будинків»; Війна і/або поезія? (назва газетної публікації) (приклад, наведений у правописі).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції з приводу того, що використовуючи скісну риску між двома сполучниками «та» і «або», утворюється комбінований єднально-розділовий сполучник, що свідчить про можливість вибору як всіх варіантів (сполучник «та»), так і одного (сполучник «або»).

Тобто, зазначені законодавцем у конструкції вищезазначеного нормативного припису сполучники «та/або», свідчать про те, що абз.11 ч.1 ст. 23 Закону України №3543-XII потрібно тлумачити так, що зазначені в ньому умови можуть застосовуватися як одночасно, так і окремо, а саме:

1) тільки за наявності дружини або чоловіка із числа осіб з інвалідністю (без конкретизації групи інвалідності);

2) тільки за наявності одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

3) за наявності і дружини або чоловіка із числа осіб з інвалідністю (без конкретизації групи інвалідності), і одночасно одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність у позивача однієї обставини, що визначена абз.11 ч.1 статті 23 Закону №3543-XII (наявність дружини із числа осіб з інвалідністю 3 групи), свідчить про наявність у нього окремої підстави для застосування до нього приписів зазначеної норми Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З огляду на наведене вище, висновки Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_10 про необхідність відмови позивачу в наданні відстрочки від призову є необґрунтованими, про що вірного висновку дійшов суд першої інстанції в своєму судовому рішенні.

Колегія суддів також враховує, що механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління, військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності регулюється Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року (далі - Порядок №1487).

Згідно п.3 Порядку №1487 військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

Відповідно до пп.8 п.1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до Порядку №1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Аналізуючи вищезазначене, військовозобов`язані повинні особисто надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. У той же час у вказаному нормативному приписі законодавець акцентує увагу на тому, що документи мають надаватися саме військовозобов`язаним, а не його представником, водночас про обов`язкову форму направлення вказаних документів у приписі не згадується.

З огляду на вказане судова колегія вважає вірним зауваження суду першої інстанції стосовно не доведення відповідачем не дотримання ОСОБА_1 процедури подання поштовим зв`язком вищезазначених документів разом із відповідною заявою щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що своєю чергою свідчить про помилковість посилань ІНФОРМАЦІЯ_10 на те, що позивач повинен був особисто надати заяву про відстрочку від мобілізації, замість надсилання її поштовим зв`язком.

До того ж, як ґрунтовно зауважив суд першої інстанції, надання позивачем саме у такій спосіб документів, що підтверджують право на відстрочку від призову, не було зазначено підставою для відмови у наданні йому відстрочки у витязі з протоколу №64 від 16.08.2023 року.

Отже, суд першої інстанції ґрунтовно залишив без врахування посилання ІНФОРМАЦІЯ_10 у листі №7123 від 01.09.2023 року на необхідність позивачу особисто приносити документи до ПРТЦК та СП, а не направляти їх засобами поштового зв`язку в якості підстави для відмови у задоволенні позову.

З приводу тверджень скаржника про недоведеність позивачем відсутності інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати його дружину, про що також відображено у протоколі №64 Комісії, колегія суддів звертає увагу, що у розумінні ч.1 ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За приписами ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до встановлених обставин даної справи, на підтвердження факту проживання однієї сім`єю у складі позивача, його дружини та двох неповнолітніх дітей до заяви про надання відстрочки від мобілізації ОСОБА_1 надавались довідка №1376 Виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 06.10.2023 року, а також акт обстеження фактичного місця проживання/не проживання, складеного 06.10.2023 року представниками Виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області.

Також, до матеріалів справи під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач надав свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 та НОМЕР_6 батьків дружини позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що також свідчить про той факт, що у його дружини немає інших працездатних осіб, окрім чоловіка, які за законом зобов`язані її утримувати.

З приводу зауважень відповідача стосовно того, що документи про відсутність інших працездатних осіб, які за законом зобов`язані утримувати дружину позивача, видаються територіальними органами реєстрації актів цивільного стану (РАЦС, ЦНАП) за заявами (зверненнями) громадян, суд першої інстанції доцільно звернув увагу на постанову Кабінету Міністрів України №1064 від 22.08.2007 року, якою затверджений Порядок ведення Державного реєстру актів цивільного стану (далі - Порядок №1064).

За приписами п.п.2, 6, 7 Порядку №1064 реєстр - єдина комп`ютерна база даних про акти цивільного стану, внесені до них зміни і доповнення, видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та витягів з Реєстру.

Внесення до Реєстру відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється реєстратором одночасно із складенням відповідного актового запису цивільного стану.

Запис в Реєстрі здійснюється шляхом внесення до нього відомостей: у разі державної реєстрації народження дитини з одночасним визначенням її походження; у разі усиновлення; у разі позбавлення та поновлення батьківських прав; у разі державної реєстрації шлюбу; у разі державної реєстрації розірвання шлюбу; у разі розірвання шлюбу судом; у разі державної реєстрації зміни власного імені; у разі державної реєстрації смерті.

Аналізуючи вищевикладене, можливість отримання з Реєстру інших витягів, окрім як тих, що зазначені у пункті 7 вказаного Порядку, не вбачається можливим, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.

До того ж, колегія суддів наголошує скаржнику, що при прийнятті Комісією з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації рішення про відмову у наданні відстрочки позивачу, у витязі з протоколу №64 не містилось жодних посилань на відмову у наданні відстрочки з огляду на ненадання позивачем витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, який підтвердив би відсутність інших повнолітніх осіб, які за законом зобов`язані утримувати дружину позивача.

Разом з тим, посилання на відсутність витягу з Державного реєстру актів цивільного стану (без належної конкретизації, який саме витяг необхідний для підтвердження відсутності інших працездатних осіб, які зобов`язані утримувати дружину позивача) є тільки у листі відповідача №7123 від 01.09.2023 року, коли засідання Комісії вже було проведено та відповідне спірне рішення про відмову нею вже було прийняте.

Підсумовуючи усе викладене вище, приймаючи до уваги, що позивачем доведено наявність у нього підстав для відстрочки від призову за мобілізацією, визначені абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», то суд робить висновок, що відповідач протиправно відмовив йому у наданні відстрочки від призову за мобілізацією, з огляду на що суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_10 оформленого протоколом №64 від 16.08.2023 року про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .

Також, колегія суддів враховує, що адміністративний суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

У відповідності до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Пунктом 11 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Тобто, ІНФОРМАЦІЯ_3 в даному випадку має виключну компетенцію в питаннях оформлення відстрочки від мобілізації.

Відповідно до викладеного, апеляційний суд погоджується і з обраним судом першої інстанції способом відновлення порушеного права позивача у спірних правовідносинах діями відповідача, а саме шляхом зобов`язання Комісію з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2023 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, та відмови у задоволенні решти позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам ст. 242 КАС України.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.9, 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі №420/27494/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій Ю.В. Осіпов