Справа № 420/7091/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7091/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 громадянина Республіки Молдова до Військової частини НОМЕР_1 , начальника групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенанта ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 04 березня 2024 року надійшла позовна заява ОСОБА_3 громадянина Республіки Молдова до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , на в`їзд в Україну №874 від 26.02.2024 року, прийняте начальником групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенантом ОСОБА_5 та Рішення №20/103 від 26.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном на 3 (три) роки до 26.02.2027 року;

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) повернути ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідку на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_2 , видана 30.08.2023 року, орган видачі 5103, термін дії якої спливає 29.08.2024 року, на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), в установленому законом порядку отримав Посвідку на тимчасове проживання в Україні №800306190, видана 30.08.2023 року, орган видачі 5103, термін дії якої спливає 29.08.2024 року. Тобто, позивач відповідно до чинного законодавства має право перебувати на території України на законних підставах. Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади №2023/007336372 від 13.09.2023, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, звертає увагу суду, що з 24 березня 2023, перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 24 березня 2023 року Суворівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №244.

За час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ними було придбано рухоме майно автомобіль, марки MERCEDES-BENZ, сірого кольору, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .Однак, під час чергового перетину мною державного кордону України на в`їзд в Україну 26.02.2024 року, в пункті пропуску «Старокозаче», уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону - начальником групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенантом ОСОБА_5 було прийнято Рішення про відмову в перетині державного кордону України мені ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), на в`їзд в Україну, з зазначенням причин відмови: «Не може підтвердити мету запланованого перебування в Україні».

Вважає зазначені вище дії та рішення відповідачів незаконними, такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, прийнятими з грубим порушенням чинного законодавства, адже як вбачається з зазначених вище обставин, я не можу возз`єднатися зі своєю дружиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що порушує мої особисті права як людини та іноземного громадянина, окрім того, не можу здійснювати управління та розпорядження своїм майном, яке станом на теперішній час перебуває на території України. а отже підстави для відмови мені в перетинанні Державного кордону України на в`їзд, які зазначені в оскаржуваному рішенні уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби є надуманими та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами.

Ухвалою судді від 11.03.2024 позовну заяву ОСОБА_7 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою судді від 26.03.2024 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (в порядку ст. 262 КАС України). Суддя ухвалив витребувати у Військової частини НОМЕР_1 інформацію та документи, на підставі яких було прийнято спірне рішення.

21.05.2024 суд ухвалив повторно витребувати у Військової частини НОМЕР_1 інформацію та документів, на підставі яких було прийнято спірне рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , на в`їзд в Україну №874 від 26.02.2024 та рішення №20/103 від 26.02.2024 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном на 3 (три) роки до 26.02.2027.

21.05.2024 суд ухвалив позовну заяву ОСОБА_1 громадянина Республіки Молдова до Військової частини НОМЕР_1 (В/Ч НОМЕР_1 ), начальника групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », лейтенанта ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення залишити без руху.

03.06.2024 суд ухвалив у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів - відмовити. Продовжити розгляд справи №420/7091/24 за позовом ОСОБА_1 громадянина Республіки Молдова до Військової частини НОМЕР_1 (В/Ч НОМЕР_1 ), начальника групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенанта ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення.

11.04.2024 до суду (вх.№ЕС/14707/24) від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та вказує, що спірні рішення є правомірними. Зазначає, що при здійсненні прикордонного контролю відносно позивача спрацювала база даних 1.3 «Загублені, викрадені та оголошені недійсними документи» інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України, внаслідок чого була вилучена посвідка на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_4 та направлена до Головного управління ДМС України в Одеській області, а також стосовно ОСОБА_4 було прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну з 26.02.2024 по 25.02.2027.

27.05.2024 до суду (вх.№ЕС/21370/24) від Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 21.05.2024 у якій відповідач зазначає, що у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну старшим зміни прикордонних нарядів складається довідка, на підставі відомостей якої старшим зміни готується постанова про заборону в`їзду, які невідкладно надсилаються начальнику зміни оперативно-чергової служби центру управління службою органу охорони державного кордону для доповіді начальнику органу охорони державного кордону або його першому заступнику для прийняття рішення. Вказує, що відповідно до результатів оцінки ризиків та проведення опитування позивача, було виявлено, що він є проросійськи налаштований, а в його мобільному телефоні було виявлено проросійський контент, що підтримує дії країни-окупанта рф та заборонену символіку. Позивач виявився активним користувачем проросійських телеграм-каналів, що пропагують політику рф та виправдовують агресію рф проти України, ре постив зневажливі й хибні висловлювання інших прихильників війни про українську владу й Збройні Сили України. З огляду на виявлені факти, було й прийнято спірне рішення про заборону в`їзду в Україну на три роки та прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) відповідно до паспорту Республіки Молдова НОМЕР_6 (а.с.11) є громадянином Республіки Молдова.

Вказаний паспорт має відмітку від 26.02.2024 «Заборонено в`їзд в Україну» на три роки по 26.02.2027 (а.с.12).

Матеріали справи містять Витяг з реєстру територіальної громади (а.с14), відповідно до якого проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 13.09.2023.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.15-16), ОСОБА_1 з 22.09.2023 є власником транспортного засобу.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.17), ОСОБА_8 (громадянин Республіки Молдова) та ОСОБА_6 (громадянка України), 24.03.2023 зареєстрували шлюб.

Матеріали справи містять посвідку на тимчасове проживання на території Україні з 30.08.2023 по 29.08.2024, видане на ім`я ОСОБА_1 (а.с.20) та протокол про вилучення (тимчасове затримання) посвідки на тимчасове проживання від 26.02.2024 (а.с.19, 84), відповідно до якого посвідку на тимчасове проживання на території Україні з 30.08.2023 по 29.08.2024, видане на ім`я ОСОБА_1 вилучено представником прикордонної служби в пункті пропуску «Старокозаче» та 29.02.2024 направлено на адресу Головного управління ДМС України в Одеській області (а.с.62).

Начальник групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенант ОСОБА_9 прийняв рішення від 26.02.2024 №874 (а.с.23, 81-82) про відмову в перетинанні державного кордону України, яким відмовлено у напрямку: В`їзд в Україну ROTA FILIP; громадянство Молдова; держава, яка видала документ, що надає право на перетин державного кордону України Молдова; документ НОМЕР_6 ; місце проживання ОСОБА_10 .

У рішенні від 26.02.2024 №874 зазначено причини відмови іноземцю, особі без громадянства або громадянину України у перетинанні Особа не може підтвердити мету запланованого перебування в Україні.

Старший прикордонних нарядів у пункті пропуску «Старокозаче» лейтенант ОСОБА_9 прийняв постанову про заборону в`їзду в Україну від 26.02.2024 (а.с.80), яка затверджена начальником НОМЕР_7 прикордонного загону.

Відповідно до постанови про заборону в`їзду в Україну від 26.02.2024, старший прикордонних нарядів пункті пропуску «Старокозаче» лейтенант ОСОБА_9 , розглянувши наявні матеріали стосовно громадянина Молдови ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловічої статі, тимчасово не працює, паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_8 від 30.11.2023, виданий AGENTIA SERVIC PUBLICE, встановив, що 26.02.2024 о 17:20 в Україну прибув громадянин Молдови ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час проведення фільтраційних заходів представниками Головного оперативно-розвідувального відділу НОМЕР_7 Прикордонного загону ДПСУ, Служби безпеки України спільно з прикордонним нарядом «Старший прикордонних нарядів в пункті пропуску» в мобільному телефоні громадянина виявлено проросійський контент, що підтримує дії країни-окупанта рф та заборонену символіку. Громадянин є активним користувачем проросійських телеграм-каналів, що пропагують політику рф та виправдовують агресію рф проти України. Керуючись ч.3 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпунктом «ж» пункту 2.1. розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 05.12.2011 №946, постановив: заборонити громадянину Молдови ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловічої статі, тимчасово не працює, паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_8 від 30.11.2023, виданий AGENTIA SERVIC PUBLICE: в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки, яку рахувати з 26.02.2024 по 25.02.2027 включно.

Вважаючи спірні рішення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (пункти 1-3 статті 2).

Приписами ст. 33 Конституції України, передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Щодо спірного рішення від 26.02.2024 №874 про відмову в перетинанні державного кордону України, суд зазначає таке.

Порядок в`їзду іноземців в Україну регулюється Законами України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «Про прикордонний контроль», Інструкцією з організації здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.06.2012 № 407 (далі - Інструкція № 407).

Частина 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлює, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Приписами ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Згідно з п. 6 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а також здійснення у визначеному законодавством України порядку фіксації біометричних даних громадян України, іноземців та осіб без громадянства під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду.

Відповідно до п. 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а під час дії воєнного або надзвичайного стану - на блокпостах чи контрольних постах осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил.

Згідно з ч. 1 та абз. 1 ч. 2 ст. 8 Закону «Про прикордонний контроль», уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну;

3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України;

4) підтвердження мети запланованого перебування;

5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку;

6) виконання ним вимог щодо строків перебування в Україні.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Статтею 9 Закону «Про прикордонний контроль», визначено, що прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки:

1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи;

2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон;

3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає:

1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди;

2) з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення для перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі, а також його розмір визначаються Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення контролю другої лінії може проводитися в окремому приміщенні пункту пропуску через державний кордон.

Іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» документами для в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства є, зокрема, паспортний документ за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду чи виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку проведення підрозділами органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України процедури здійснення контролю другої лінії іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 14.05.2018 № 392 (далі - Порядок № 392), контроль другої лінії здійснюється у терміни, необхідні для проведення перевірки виконання іноземцем умов в`їзду в Україну, але які не перевищують часу стоянки транспортних засобів закордонного прямування, передбаченого розкладом руху, а в разі прямування особистим транспортом або в пішому порядку - не більше 3 годин з моменту прийняття посадовою особою рішення про проведення контролю другої лінії.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 2 Порядку № 392, контроль другої лінії щодо іноземців проводиться, зокрема: перевірки наявності належно оформлених документів на право в`їзду в Україну, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; перевірки за базами даних і банками даних правоохоронних органів України; перевірки наявності інших підстав для заборони в`їзду іноземців в Україну, визначених ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; встановлення місць відправлення та призначення, підтвердження мети запланованого перебування іноземця на території України; проведення з іноземцями співбесіди; перевірки наявності в іноземця достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження чи транзиту до третьої держави або можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України, що передбачено Порядком підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в`їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2013 № 884; перевірки дотримання іноземцями встановлених законодавством правил і строків перебування в Україні відповідно до вимог, визначених п. 3 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 № 884, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.08.2015 за № 944/27389.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону «Про прикордонний контроль», іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Суд підкреслює, що спірне рішення від 26.02.2024 №874 про відмову в перетинанні державного кордону України прийнято з причин Особа не може підтвердити мету запланованого перебування в Україні.

Суд погоджується, що дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну надається за умови, у т.ч. відсутності щодо громадянина рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, проте, у даній справі рішення про відмову у перетинанні державного кордону України прийнято з підстав - Особа не може підтвердити мету запланованого перебування в Україні.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, а судом не встановлено наявності підстави «Особа не може підтвердити мету запланованого перебування в Україні», як відмови у перетині позивачем державного кордону України 26.02.2024, більш того, такого обґрунтування не містить й спірне рішення, а відтак позовні вимоги у цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд при винесенні рішення в даній адміністративній справі також враховує, що відповідно до частин 1, 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 5 Сімейного кодексу України визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Так, у справі «Беррегаб проти Нідерландів», Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі, якщо члени родини мають намір підтримувати зв`язки та якщо їхнє сімейне життя існує, тоді для розірвання зв`язків між батьком/матір`ю та дитиною або для недопущення возз`єднання такої сім`ї держава зобов`язана навести вагомі підстави.

Суд вважає за доцільне наголосити на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від вчинення порушення міграційного законодавства України.

В той же час, у даному випадку, право позивача на особисте життя, на переконання суду, не ставиться у противагу інтересам національної безпеки та економічного добробуту держави в умовах складної зовнішньо- та внутрішньополітичної ситуації.

Враховуючи обставини, встановлені судом при розгляді даних спірних правовідносин, формальний підхід відповідача до прийняття оскаржуваного рішення без з`ясування всіх фактичних обставин, які могли вплинути на результат вирішення питання щодо застосування до позивача відмови у перетині державного кордону України, не доведення належними та допустимими доказами того, що позивач не міг підтвердити мету запланованого перебування в Україні, а також за наявності інформації про укладення позивачем шлюбу з громадянкою України, суд доходить висновку, що така відмова не може бути визнана обґрунтованою, а тому оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо спірної постанови про заборону в`їзду в Україну від 26.02.2024, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до пункту 4 статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», статей 13, 14, частини другої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статті 80 Закону України «Про виконавче провадження», наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 №946 затверджено Інструкцію Про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 29 грудня 2011 року за №1564/20302 (далі Інструкція №946).

Згідно з п.1.1 Інструкції №946 ця Інструкція визначає порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України (далі - орган охорони державного кордону) рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - іноземець).

Відповідно до п.2.1 Інструкції №946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі:

а) якщо при клопотанні про в`їзд в Україну іноземець подав про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

б) якщо паспортний документ іноземця, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

в) якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України (далі - пункт пропуску) правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону;

г) якщо іноземця затримано під час незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску;

ґ) якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

д) якщо іноземця затримано у межах контрольованого прикордонного району під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України;

е) якщо іноземець здійснив в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них з порушенням встановленого законодавством України порядку або вчинив спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

є) якщо іноземець не виконав рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну;

ж) в інтересах забезпечення національної безпеки України у сфері безпеки державного кордону України та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Абзацом 1 пункту 2.3 Інструкції №946 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строком на три роки.

Додатком №1 до Інструкції №946 затверджено бланк Постанови про заборону в`їзду в Україну, відповідно до якого, в постанові в обов`язковому порядку зазначається частина та стаття Закону №3773-VІ на підставі якої приймається рішення про заборону в`їзду іноземця в Україну. Тобто, відповідно до зазначеного додатку Постанова про заборону в`їзду в Україну має містити таке формулювання: «Керуючись частиною ____ статті ____ (статті 13, 14 або 26) Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»».

Також, відповідно до п.3.1 Інструкції №946 у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка.

Згідно з приписами п.п. «б», «в» та «г» п.3.2 Інструкції №946 у довідці зазначаються:

б) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду;

в) у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема:

обставини і характер вчинення особою діяння;

результати досліджень паспортних документів такої особи чи візи;

г) термін заборони в`їзду в Україну особі, визначений відповідно до розділу III цієї Інструкції.

До довідки додаються копії сторінок паспортного документа особи, які містять фотокартку або інше зображення обличчя особи та відомості про неї („Громадянство, „Прізвище, ім`я особи, „Стать, „Дата народження (день, місяць та рік)), копії протоколів, постанов про вчинення особою адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена статтями 185-10, 202, 203, 203-1, 204-1, 204-2, 204-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за наявності), віз або відміток уповноважених державних органів та результатів їх досліджень, пояснення свідків, витяги з баз даних про осіб, які перетнули державний кордон (далі - бази даних).

Так, згідно з ч.4 ст.9 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161. Scries А заява № 25). який застосовується при оцінні доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Scvtap Veznedaroglu v. Turkey (Севтан Везнедароглу проти Турції).

Згідно ч.ч.3, 7 ст.80 КАС України, про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Тобто, на виконання вимог ст.2, ч.2 ст.77, ч.ч.3, 7 ст.80 КАС України саме суб`єкт владних повноважень зобов`язаний надати суду належні докази правомірності свого рішення.

Так, судом двічі витребувано у відповідача інформацію та документи, на підставі яких була прийнята оскаржувана постанова.

Верховний Суд у постанові від 29.07.2021 у справі №320/8499/20 зазначає, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права відповідними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, відповідач діє у межах наданих йому законодавством повноважень.

Водночас, як вбачається з вищезазначеної постанови суду касаційної інстанції, у матеріалах справи була наявна довідка уповноваженого органу, яка містила визначений виклад обставин, наявність яких є необхідною для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну.

Суд враховує, що необхідність заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства в інтересах охорони громадського порядку, в інтересах захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства вказаними особами.

Тобто суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень, а саме встановити заборону на в`їзд або не встановлювати таку заборону.

При цьому суд вважає, що необхідність заборони в`їзду, яка має превентивний характер, дійсно не має доводитися вчиненням особою протиправних діянь, проте, має обґрунтовуватися, тобто мати обґрунтовані посилання суб`єкта владних повноважень на можливість протиправної поведінки особи.

Однак, матеріали не містять довідки, яка підготовлена старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску, яка мала бути підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну позивачу.

Більш того, у оскаржуваній постанові про заборону позивачу в`їзду в Україну не вказано жодних реквізитів довідки, розглянувши яку, відповідач дійшов висновку про необхідність винесення спірної постанови.

Вищезазначене свідчить про порушення відповідачем норм Інструкції №946.

Разом з тим, в обґрунтування доводів заперечень на позов, відповідачем не надано доказів наявності в діях позивача загроз (наявних чи потенційних) національним інтересам та національній безпеці України, а також захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб. Не надано й доказів того, що в мобільному телефоні громадянина виявлено проросійський контент, що підтримує дії країни-окупанта рф та заборонену символіку та того, що громадянин є активним користувачем проросійських телеграм-каналів, що пропагують політику рф та виправдовують агресію рф проти України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів щодо правомірності та обґрунтованості прийняття оскаржуваної постанови про заборону позивачу в`їзду на територію України, що свідчить про її невідповідність вимогам до рішень суб`єктів владних повноважень, визначеним ст.19 Конституції України, а відтак позовні вимоги у цій частині слід задовольнити також.

Щодо позовної вимоги зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) повернути ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідку на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_2 , видана 30.08.2023 року, орган видачі 5103, термін дії якої спливає 29.08.2024 року, на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд виходить з такого.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з принципом диспозитивності, закріпленим статтею 9 КАС України, позивач сам вирішує, чи звертатися йому до суду з позовом, самостійно визначає зміст і обсяг позовних вимог, і користується при цьому повною свободою у межах визначених процесуальним законом механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для реалізації його прав.

Відповідно до п.23 ч.1 ст.4 КАС України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

При цьому, позивач не оскаржує дії відповідачів щодо вилучення посвідки на тимчасове проживання на території Україні, виданої на ім`я ОСОБА_1 , а відтак у суду відсутні підстави для зобов`язання її повернути (задоволення похідної вимоги), отже, у задоволенні зазначеної позовної вимоги суд відмовляє.

Правову оцінку цим діям/рішенням відповідача суд надає з огляду на вимоги статті 19 Конституції України та зважаючи на відповідність дій та рішень суб`єкта владних повноважень критеріям, установленим у частині другій статті 2 КАС. Суд, зокрема, перевіряє, чи вони вчинені/прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Матеріали справи містять квитанцію про сплату позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн, а відтак відповідно до приписів ст.139 КАС України, слід стягнути сплачену суму за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 громадянина Республіки Молдова до Військової частини НОМЕР_1 , начальника групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенанта ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення начальника групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенанта ОСОБА_2 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) №874 від 26.02.2024.

Визнати протиправною та скасувати постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном на 3 (три) роки до 26.02.2027 , яку прийняв старший прикордонних нарядів пункті пропуску «Старокозаче» лейтенант ОСОБА_9 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 громадянина Республіки Молдова суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 громадянин Республіки Молдова ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 );

Відповідачі:

Військова частина НОМЕР_1 (В/Ч НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 );

- начальник групи віпс (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенант ОСОБА_9 ( АДРЕСА_3 )

Суддя Олена СКУПІНСЬКА