Справа № 320/8909/24
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

29 травня 2024 року №320/8909/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника позивача - Ткаченко Я.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 з вимогами:

- визнати бездіяльність уповноважених осіб ВЧ НОМЕР_1 , що полягає у нездійсненні розгляду рапорту, солдата, ОСОБА_1 , гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони, ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) від 04.08.2022 року про звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років, що підтверджується ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області у справі №368/411/22 від 26.07.2022 - протиправною та зобов`язати розглянути такий рапорт;

- зобов`язати посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення, солдата, ОСОБА_1 , гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони, ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) від 04.08.2022 про звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років, що підтверджується ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області у справі № 368/411/22 від 26.07.2022.

Позовна заява мотивована бездіяльністю відповідача у нерозгляді рапорту від 04.08.2022 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», яким передбачено, що військовослужбовці мають право на звільнення у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження у даній адміністративній справі.

Зокрема, у вказаній ухвалі, суд зазначив, що питання щодо строків на звернення позивача з даною позовною заявою до адміністративного суду буде вирішено в судовому засіданні.

Так, у судовому засіданні призначеному на 29.05.2024 судом поставлено на обговорення питання щодо строків звернення позивача до суду із даною позовною заявою.

Представник позивач у судовому засіданні призначеному на 29.05.2024 просив суд поновити позивачеві строк на звернення до суду з даною позовною заявою та задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Відповідач про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що даний адміністративний позов слід залишити без розгляду, виходячи з наступного.

Особливості строку звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 122 КАС України).

Разом із тим, за приписами частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Отже, військова служба як державна служба особливого характеру є публічною службою, а для спорів щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби законодавець встановив місячний строк звернення до адміністративного суду.

Судом встановлено, що 24.02.2022 російська федерація почала повномасштабне вторгнення на територію України, у зв`язку із чим Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію.

Згідно із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , військовий квиток серії НОМЕР_4 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.10.2008 року, військовослужбовець, солдат, призваний під час мобілізації згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022.

З 08.04.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зарахований до військової частини НОМЕР_5 на місце курсанта. Згодом, солдат, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зарахований до військової частини НОМЕР_1 на посаду гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.05.2022 №15.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є єдиним опікуном своєї доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виховує її самостійно та здійснює за нею постійний догляд, якого вона потребує, оскільки є дитиною, окрім цього, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повністю перебуває на утриманні та вихованні позивача, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, самостійне виховання позивачем своєї малолітньої доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджується ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області у справі № 368/411/22 від 26.07.2022, якою було судом визнано мирову угоду, укладену по цивільній справі за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до матері доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , треті особи: служба у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, Виконавчий комітет Ржищівської міської ради Обухівського району Київської області про визначення місця проживання дитини та визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення нею повноліття, разом із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем його проживання.

Позивач у своєму адміністративному позову вказує, що з метою належного виховання своєї доньки ОСОБА_1 , як військовослужбовцем, 04.08.2022 подано рапорт до ВЧ НОМЕР_1 , а саме командиру роти охорони ВЧ, про звільнення його відповідно до статті ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Проте, станом на подання даної позовної заяви, його не повідомлено про результати розгляду вказаного рапорту.

При цьому, наголошує на тому, що саме з листа ВЧ НОМЕР_1 від 15.01.2024 № 413/1, який отримано на електронну пошту представника позивача, адвоката Шаповалова А.М. - 16.01.2024 (що підтверджується скріншотом з вхідної кореспонденції на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_5 ) позивачу стало відомо про існування оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.10.2022 № 188, яким його визнано таким, що самовільно залишив військову частину та фактично повідомлено про те, що рапорт про звільнення від 04.08.2022 не буде розглянуто, а тому, повивач вважає, що місячний строк дотриманий.

Однак, як встановлено судом, то позивач до суду з даним позовом звернулась лише 15.02.2024, що підтверджується відміткою про одержання позовної заяви судом на даній позовній заяві за вх. №10006, тобто з порушенням місячного строку звернення до суду.

Суд зазначає, що з моменту подачі позивачем рапорту звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років, до моменту звернення до суду з даним адміністративним позовом, пройшло близько півтора року.

Разом з тим, доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем суду не надано.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 95946021) зазначив, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС У країни якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду протягом встановленого строку, не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у позивача була можливість звернутись до суду з даною позовною заявою в межах визначеного загальними положеннями КАС України строку. Зокрема, позивач не надав до суд належних доказів на підтвердження того, що існували поважні причини для пропуску строку для звернення до суду з даною позовною заявою.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених ч. 3 та ч. 4 ст. 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що даний адміністративний позов слід залишити без розгляду, оскільки позивачем пропущено строки на подачу даного позову, які визначенні КАС України.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 205, 240, 243, 248 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії в адміністративній справі №320/8909/24, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Щавінський В.Р.

Повний текст ухвали виготовлено - 05.06.2024.