Справа № 300/1140/24
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 300/1140/24
Провадження № 2-а/346/34/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 р.м. Коломия Івано - Франківської області

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар судових засідань: Івантишин Д.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким просив визнати незаконними дії відповідача стосовно звернення із повідомленням від 27 грудня 2023 р. до Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про затримання та доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2024р. справу було передано на розгляд Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області (а.с.18-19).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.03.2024р. суд залишив позов без руху (а.с.29), але у зв`язку із усуненням недоліків позову (а.с.32-35), ухвалою від 01 квітня 2024 року суд відкрив провадження у справі та призначив розгляд справи на 11.04.2024р., 11год.45хв. (а.с.36). Але з метою забезпечення реалізації права відповідачем на подання суду відзиву на позов, суд відклав судове засідання на 14.05.2024р.,13год.15хв. (а.с.47).

18.04.2024р. до суду надійшов відзив на позов з письмовими доказами (53-60), але на підставі клопотання представника позивача (а.с.63-66), суд відклав розгляд справи на 27.05.2024р., 15год. (а.с.67), про що були повідомлені належним чином усі учасники справи (а.с.68-73).

Також представник позивача подав клопотання про розгляд справи судом без його участі та участі його клієнта (а.с.74-75).

І тому, у зв`язку з неявкою усіх учасників, на підставі ч.1 ст.205 та ч.4 ст.229 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Стислі позиції учасників у справі.

Аргументи позивача та представника. 05.02.2024р. позивача було незаконно затримано працівниками поліції Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, на підставі незаконно складеного та надісланого поліції звернення відповідача про доставку позивача для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Така дія була незаконною, оскільки повідомлення було складено та надіслано через те, що позивач ніби порушив правила військового обліку, зокрема не прибув до відповідача у строки, передбачені повісткою (27.11.2023р.), яка була йому вручена без будь-яких поважних причин. Але позивач такої повістки не отримував. Разом з цим, ніхто протоколу про адміністративне правопорушення на нього так і не склав, а ч.3 ст.38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" чітко передбачає право поліції доставляти виключно осіб, які вчинили адміністративні правопорушення. До того ж, ч.1 ст.259 КУпАП встановлює, що порушника можуть доставляти для складання протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти протокол на місці вчинення, а відповідачу ніщо не заважало скласти протокол на місці, тобто одразу коли позивач не з`явився за викликом.

Аргументи відповідача. Заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що старості села, як представнику органу місцевого самоврядування, за місцем проживання позивача було надіслано розпорядження про необхідність оповіщення позивача про його виклик і прибуття 24, 25 чи 27 листопада 2023 року, 09 год. до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою уточнення сімейного стану та проходження медичної комісії. І староста повідомив відповідача про здійснення оповіщення позивача, але останній не з`явився, і причин своєї неявки не повідомив, чим порушив правила військового обліку, і тому було складено і надіслано поліції звернення відповідача про доставку позивача для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Оцінка суду обставин спору.

Враховуючи, що сторони спору доводили свої вимоги і заперечення тільки письмовими доказами, які є в матеріалах справи, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також в їх сукупності, встановив наступні обставини:

22.11.2023р. Начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 підписав розпорядження №391 та спрямував його Голові ІНФОРМАЦІЯ_3 про необхідність здійснення оповіщення про виклик військовослужбовців, які перебувають на військовому обліку до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 24,25 чи 27 листопада 2023р. на 09 год., у тому числі й ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), з метою уточнення сімейного стану та проходження медичної комісії (а.с.57-58).

30.11.2023р. Староста Верхньовербізького старостинського округу Коломийського району Андрійчук В. у письмовому вигляді повідомив Начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що ОСОБА_1 був оповіщений про його виклик (а.с.59).

Відповідно до рапорту начальника відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 27.11.2023р. за викликом не з`явився і тому начальник просив начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 направити документи до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області для подання його у розшук (а.с.10).

І у той же день, 27.12.2023р. Начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся із повідомленням №8061 до Начальника Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, з проханням, на підставі ст.259 КУпАП доставити до ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), як такого, що порушив правила військового обліку, для складання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.7,25).

05.02.2024р. працівник Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області затримав ОСОБА_1 для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210 КУпАП, про що склав протокол затримання і передав ОСОБА_1 працівникам ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.26).

Разом з цим суд відзначає, що позивач не надав суду будь-яких доказів (прямих чи не прямих) на підтвердження своїх слів про те, що він не отримував виклику (повістки) про необхідність прибуття 27.11.2023р. о 9 год. до ІНФОРМАЦІЯ_4 , або ж, що його не оповістив староста про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 аби суд міг з повною серйозністю та відповідним правовим аналізом розглянути аргументи позивача про те, що він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 саме через відсутність його повідомлення про необхідність виклику.

Суд також повинен відзначити, що позивач змішує поняття: оповіщення, повістка та мобілізаційне розпорядження, які є різними формами доведення (різними суб`єктами) до військовозобов`язаних інформації про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 та необхідність явки у визначений ним день і час. І доказів та конкретних відомостей на користь того, що староста не міг оповістити ОСОБА_1 , позивач суду не надав.

Оцінка суду змісту спірних правовідносин.

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач (як військовозобов`язаний) вважає неправомірною дію суб`єкта владних повноважень в особі відповідача щодо залучення працівників поліції для застосування ними такого заходу забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, як адміністративне затримання та доставку, що порушило його право на свободу пересування.

І суд одразу відзначає, що предметом та підставою позову, у цій справі, не є оцінка дій поліції при вчиненні вказаного заходу, і тому суд не буде здійснювати жодної оцінки цьому.

Оцінка суду щодо права позивача.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосував наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.1 ст.33 Конституції України).

При цьому, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції (ч.2 ст.64 Конституції України).

Отже, право позивача на свободу пересування не є абсолютним і може бути обмежено у випадках, встановлених законом, навіть в умовах воєнного стану.

У справах щодо оскарження дій суб`єкта владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони з дотриманням умов, що передбачені частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на письмові докази, які є в матеріалах справи суд вважає, що відповідачем при вчиненні оскаржуваної позивачем дії, умови, що передбачені частиною 2 статі 2 КАС України, були дотримані у повному обсязі.

Зокрема, оскільки відповідач: вчинив оскаржувану дію на підставі, у межах повноважень та у спосіб, як це передбачено ч.2 статті 6, статтею 19 Конституції України; ч.7,8,10 статті 1, ч.1,3 ст.38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; статтею 1, 2, абз.11 ч.1ст.18, ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"; пунктами 1, 3, 4, 8, 9, 11-15 "Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки", затв.постановою КМУ №154 від 23.02.2022р.; пунктами 2-5, 22, 24 (п.п.7), 32, 34, 47, 56, 79 "Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затв. постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р.; частиною 2 статті 7, статтями 9-12,17-24, статтею 210, 245-262 КУпАП; використовуючи повноваження з метою для якої ці повноваження надані (зокрема, для затримання і доставки позивача для складання протоколу); обґрунтовано (оскільки, відповідач урахував усі обставини, що мали значення для вирішення питання щодо звернення до поліції, з урахуванням наявних у нього документів); неупереджено, добросовісно та розсудливо (оскільки, відповідач не виявив упередженого ставлення до позивача, вчинив передбачену і вказану вище законодавством дію та розсудливо поставився до наявних у нього доказів на момент вчинення оскаржуваної дії); своєчасно (оскільки, відсутня невиправдана чи необгрунтована затримка для вчинення оскаржуваної дії); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації (будь-яких проявів упередженого ставлення до позивача не допущено); з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для права позивача на свободу пересування і виконання позивачем свого обов`язку щодо прибуття за викликом, а також ціллю (метою), на досягнення якої була спрямована оскаржувана дія - забезпечення дотримання позивачем правил військового обліку, який полягає у тому, що позивач повинен з`явитись до РТК та СП за викликом для уточнення сімейного стану та медичного огляду.

Щодо аргументів позивача.

Дійсно ч.3 ст.38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачає, що органи Національної поліції України у встановленому законом порядку зобов`язані за зверненнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки доставити до таких територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

А ч.1 ст.259 КУпАП встановлює, що з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Отже, якщо використовувати буквальне тлумачення вказаних норм права, то дійсно ІНФОРМАЦІЯ_6 мають право звертатись до органів поліції з метою доставки до них певної людини тільки, якщо така людина вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210 чи 210-1 КУпАП, або ж має статус порушника, як вказано у ч.1 ст.259 КУпАП.

Однак п.2 ч.2 ст.262 КУпАП передбачає, що адміністративне затримання провадиться Національною поліцією при порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. А ч.1 ст.260 КУпАП уточнює, що у випадках, прямо передбачених законами України, з метою, серед іншого, й встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи.

Отже насправді, затримання і доставка людини до РТК та СП, виходячи з телеологічного тлумачення (яке у даній ситуації слід застосувати) є адміністративним затриманням, яке у свою чергу являється заходом забезпечення провадження в справах про адміністративне правопорушення, і може застосовуватись, серед іншого, як для встановлення особи, так і для складання протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим.

І тому застосування виключно буквального тлумачення застосованих позивачем і вказаних судом вище норм права, у даній ситуації, є правовою помилкою зі сторони позивача, оскільки призводить до абсурду та неможливості виконання вказаних норм права, хоча законодавцю вже давно слід було б виправити використані ним трактування. Позаяк, визнанню особи такою, що вчинила адміністративне правопорушення, передує ціла система пов`язаних процесуальних дій у справі про адміністративне правопорушення, без здійснення яких, іноді, здійснити провадження у справі про адміністративне правопорушення взагалі не можливо. Прикладом, є і звернення ТЦК та СП до поліції для затримання і доставки людини, яка порушує правила військового обліку для складання протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим.

Суд також відзначає, що навіть з точки зору звичайної логіки запропоноване позивачем тлумачення, яке не допускає затримку і доставку людини до визнання її порушником та до того, як буде складено протокол, прямо суперечить ст.256 КУпАП, яка чітко передбачає, що: у протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначаються: суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є (ч.1); протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності (ч.2); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ч.1); Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання (ч.3).

Суд не уявляє, як РТЦК та СП мав би виконати вказані норми права і не порушити вказані права позивача аби одразу було складено протокол без присутності позивача; яким чином було би встановлено відсутність поважних причин неявки на виклик РТЦК та СП; як позивач міг би реалізувати своє право надати пояснення, ознайомитись із протоколом, підписати його, отримати копію.

Відповідно саме тому, суд згоден із відповідачем у тому, що у даній конкретній ситуації, яка сталась з позивачем, відповідач дійсно не міг скласти протокол про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення, незважаючи на те, що складання протоколу було, на підставі ст.255 КУпАП обов`язковим випадком, і ознаки порушення позивачем правил військового обліку мали місце.

І тому, суд також згоден із тим, що відповідач дійсно мав усі підстави для вчинення тієї дії, яку він вчинив, зокрема: звернувся із повідомленням №8061 до Начальника Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, з проханням, на підставі ст.259 КУпАП доставити до ІНФОРМАЦІЯ_4 позивача як такого, що порушив правила військового обліку, для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з цим суд відзначає, що доставка будь-якої людини до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколу не означає того, що протокол повинен був бути складений однозначно, як на цьому наполягав позивач. Оскільки такий висновок прямо суперечить п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за яким, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. А також суперечить ч.1 ст.9 КУпАП за якою, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. І суперечить ст.17 КУпАП за якою особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Отже, незважаючи на затримку і доставку поліцейськими позивача до відповідача з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення та відсутність складеного стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 210 чи 210-1 КУпАП чи іншої статтею, не свідчить і не може свідчити про те, що вчинена відповідачем дія, яку оскаржує позивач була неправомірною чи не законною, як він стверджував.

Таким чином, зважаючи на все вище викладене, суд вважає, що право позивача на свободу пересування відповідач своєю дією не порушив взагалі, а тому позов не підлягає задоволенню повністю, тобто, у його задоволенні слід відмовити.

Також, з огляду на це, а також на підставі статті 139 і частини 1 статті 143 КАС України, у стягненні судових витрат з відповідача на користь позивача слід відмовити. Тому розподіл сплаченого позивачем судового збору суд проводити не буде, за відсутності для цього підстав.

Отже, керуючись статями 2,4,6,12,32,72-90,241-243,255,257-263,292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно звернення із повідомленням до Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про затримання та доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розподіл судових витрат - не проводити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів, з дня проголошення рішення, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 04 червня 2024 року.

Суддя: Коваленко Д. С.