Справа № 520/7679/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 р. № 520/7679/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 грудня 2021 року по 28 лютого 2024 р. в межах шести місяців у сумі 91 935 (дев`яносто одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять) грн 33 коп;

- зобов`язати Головне управління національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 грудня 2021 року по 28 лютого 2024 року в межах шести місяців у сумі 91 935 (дев`яносто одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять) грн 33 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 07 листопада 2015 року по 14 грудня 2021 року він проходив службу в Національній поліції України та у відповідності до Наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 14 грудня 2021 року № 819 о/с «По особовому складу» звільнений згідно із п. 2 ч. 1 ст. 77 законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, через хворобу. Разом з тим, відповідачем в період з 07.11.2015 по 14.12.2021 йому частково не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, доплата за несення служби у нічний час, а також компенсація за невідбуту щорічну відпустку, що стало підставою для звернення до суду з метою захисту порушених прав і інтересів. Відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року, ухваленого у справі № 520/16549/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення у вигляді доплати за несення служби в нічний час за період з 01 січня 2016 по 01 грудня 2019, компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2017, 2019 роки, а також індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 по 31.10.2017. На виконання рішення суду відповідач здійснив нарахування належних позивачу сум, які виплатив 28 лютого 2024 року, тобто позивачу була виплачена частина недоотриманого грошового забезпечення лише 28 лютого 2024 року. Разом з тим, відповідач не нарахував та не виплатив позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 14 грудня 2021 року (з дня звільнення зі служби) по 28 лютого 2024 р. (по час повного розрахунку), тому відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає в ненарахуванні та не виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою судді від 05.04.2024 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано в Головного управління Національної поліції в Харківській області довідку про середнє грошове забезпечення ОСОБА_1 перед його звільненням.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач надав до суду витребувану судом довідку про середнє грошове забезпечення позивача та відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України. Наказом ГУНП в Харківській області від 14.12.2021 № 819 о/с старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області було звільнено зі служби в поліції, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 14.12.2021 (через хворобу). З розрахунком суми середнього заробітку, наведеним позивачем у позовній заяві, відповідач не погоджується та просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач у період з 07.11.2015 по 14.12.2021 проходив службу в Національній поліції України. Наказом ГУНП в Харківській області від 14.12.2021 № 819 о/с старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 14.12.2021 (через хворобу).

У зв`язку з проведенням не в повному обсязі нарахувань та виплат позивачу індексації грошового забезпечення, доплати за несення служби у нічний час, а також компенсації за невідбуту щорічну відпустку під час проходження позивачем служби, позивач звертався до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі № 520/16549/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління національної поліції в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за несення служби в нічний час за період з 01 січня 2016 по 01 грудня 2019, компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2017, 2019 роки, а також індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 по 31.10.2017. Зобов`язано Головне управління національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді доплати за несення служби в нічний час за період з 01 січня 2016 по 01 грудня 2019, компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2017, 2019 роки, а також індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 по 31.10.2017.

Рішення набрало законної сили 06.01.2024.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі №520/16549/23 відповідач здійснив нарахування належних позивачу сум, які виплатив 28.02.2024 на рахунок позивача, на підтвердження чого відповідачем надано платіжну інструкцію № 34 від 28.02.2024.

Вказані обставини визнаються сторонами.

Разом з тим, позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача, що полягає в ненарахуванні та невиплаті йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 грудня 2021 року по 28 лютого 2024 р. в межах шести місяців у сумі 91 935 (дев`яносто одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять) грн 33 коп, тому звернувся до суду з вимогою про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 грудня 2021 року по 28 лютого 2024 року в межах шести місяців у сумі 91 935 (дев`яносто одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять) грн 33 коп.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

У силу частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у редакції, яка діяла до 18.07.2022 передбачалося, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 16 частини 1 розділу І Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 №2352-ІХ (далі - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, текст статті 117 викладено в такій редакції:

"У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".

Таким чином, починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України стаття 117 передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більш як за шість місяців.

У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №810/451/17 та від 26.02.2020 по справі №821/1083/17 під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Суд зазначає, що підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження служби в органах поліції, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, вправі застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

З огляду на матеріали справи позивача звільнено зі служби в Національній поліції України з 14.12.2021, тоді як фактичний розрахунок щодо грошового забезпечення в належному розмірі проведено з позивачем лише 28.02.2024, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

У контексті зазначеного, суд констатує, що оскільки відповідачем не проведено з позивачем під час його звільнення остаточного розрахунку, зокрема, не здійснено нарахування грошового забезпечення у вигляді доплати за несення служби в нічний час за період з 01 січня 2016 по 01 грудня 2019, компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2017, 2019 роки, а також індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 по 31.10.2017, протиправність чого встановлена Харківським окружним адміністративним судом у рішенні від 06.12.2023 у справі № 520/16549/23, що набрало законної сили, позивач має право на отримання грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд, зокрема, зобов`язати Головне управління національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 грудня 2021 року по 28 лютого 2024 року в межах шести місяців у сумі 91 935 (дев`яносто одна тисяча дев`ятсот тридцять п`ять) грн 33 коп.

Розглядаючи справу в межах позовних вимог суд зазначає наступне.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100), відповідно до пункту 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 зазначеного Порядку).

Так, позивача було звільнено зі служби 14.12.2021. Відповідно до наданої відповідачем на вимогу суду довідки про доходи позивача № 341 від 17.04.2024 за жовтень-листопад 2021 року, сума заробітної плати позивача за два місяці перед звільненням становила: за жовтень 2021 року - 14064,64 грн, за листопад 2021 року - 13 938,48 грн.

Загальна кількість днів у жовтні-листопаді 2021 року становила - 61 день.

Таким чином, середньоденна заробітна плата склала 459,07 грн = (14 064,64 + 13 938,48 грн) / 61 день, що також зазначається в довідці про доходи позивача № 341 від 17.04.2024.

Визначаючи період, за який позивачу підлягає виплата середнього заробітку у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, суд бере до уваги межі заявлених позовних вимог (стягнення середнього заробітку за шість місяців після звільнення) та зазначає, що в силу імперативного припису 117 КЗпП України (чинного після 19.07.2022) розрахунок суми середнього заробітку за час затримки цієї виплати повинен бути здійсненний в межах шести місяців (з 19.07.2022 по 19.01.2023).

За зазначений період затримка розрахунку при звільненні тривала з 19.07.2022 по 19.01.2023, тобто 185 календарних днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку позивача за шість місяців (185 календарних днів) становить 84 927,95 грн (459,07 грн х 185 день).

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивачем самостійно був розрахований розмір середнього заробітку за шість місяців після звільнення, що склав - 91 935,33 грн, оскільки такий розрахунок проведений позивачем, виходячи з наступного розміру заробітної плати: за жовтень 2021 року - 15 492,04 грн, за листопад 2021 року - 15 491,97 грн.

Однак, як вже зазначалося, з наданої відповідачем на вимогу суду довідки про доходи позивача №341 від 17.04.2024 за жовтень-листопад 2021 року, судом встановлено, що сума заробітної плати позивача за два місяці перед звільненням становила: за жовтень 2021 року - 14 064,64 грн, за листопад 2021 року - 13 938,48 грн.

Отже, суд не приймає наведений позивачем розрахунок середнього заробітку до уваги, як належний.

Суд, розглядаючи дану справу, з метою ефективного захисту прав позивача, вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 84927,95 грн (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять сім гривень 95 копійок).

Щодо посилань відповідача на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та необхідність пропорційного зменшення суми середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд зазначає наступне.

Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Наведений у цій постанові підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Разом із тим, відповідно до статті 117 КЗпП України, у редакції, чинній з 19.07.2022, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

За висновком Верховного Суду у вказаних справах у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій статті 117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом № 2352-ІХ та і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 і після цього.

Застосовуючи наведений підхід Верховного Суду, суд зазначає, що у цій справі спірний період з 14.12.2021 до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 по 28.02.2024 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22 та від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки, розглядаючи справу в межах позовних вимог та з урахуванням вищезазначених приписів законодавства, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за шість місяців, то відсутні підстави для застосування принципу співмірності та зменшення такої виплати.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 13, м. Харків, 61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 84927,95 грн (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять сім гривень 95 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 484,48 (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН