Справа № 320/11058/24
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

04 червня 2024 року м. Київ № 320/11058/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Гната Юри, 9, м. Київ, 03148, ), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 24 березня 2021 року у виконавчому провадженні №21825159;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 08 квітня 2021 року у виконавчому провадженні №65064929.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/11058/24 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з належними доказами на підтвердження поважності пропуску, з урахуванням правової позиції суду.

Позивачем подано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в обґрунтування якого зазначено, що позивач жодних процесуальних документів від виконавчої служби не отримувала та взагалі не була обізнана про наявність як винесення постанови про стягнення виконавчого збору, так і відкритих виконавчих проваджень на підставі даної постанови. Поряд з цим, лише в серпні 2023 року позивачу опосередковано через неможливість доступу до карткового рахунку шляхом зняття коштів (ареш коштів було накладено постановою виконавця від 03 серпня 2023 року) стало відомо про існування вказаного виконавчого провадження. Більше того, в подальшому з рахунку позивача було списано кошти. Позивач вказує, що через війну їй необхідний був час для пошуку професійного адвоката в умовах війни, яка досі триває на території України, час необхідний для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №21825159 та №65064929, яке врешті-решт відбулося представником позивача - адвокатом Крупським Владиславом Валерійовичем (договір на правничу допомогу було укладено 12 жовтня 2023 року) в грудні 2023 року.

Розглядаючи заяву про поновлення строку звернення до суду, суд вказує, що відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що позивач оскаржує постанови Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), датовані 24 березня 2021 року та 08 квітня 2021 року.

На підставі ч.2 ст. 287 КАС України строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами скінчився у квітні 2021 року, або може бути поновлено судом у разі несвоєчасного отримання повідомлення позивачем.

Позивач в позовній заяві вказує, що про наявність виконавчих проваджень їй стало відомо лише в серпні 2023, а матеріали виконавчого провадження її представник отримав у грудні 2023 року.

Однак, позивач звернулась до суду з позовом лише 16.02.2024, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, тобто позивач звернулася з позовом з пропуском десятиденного строку звернення до суду навіть враховуючи строк обчислення з грудня 2023 року.

Твердження позивача щодо ускладення пошуку адвоката в умовах війни не заслуговують на увагу, оскільки в умовах воєнного стану суди, державні органи, адвокати, що здійснюють індивідуальну адвокатську діяльність, та адвокатські об`єднання тощо працюють у звичайному режимі. Затримка у два місяці для звернення до суду з позовом, для якого встановлено 10 денний строк звернення до суду через пошук адвоката не є обґрунтованою підставою для визнання пропуску строку звернення до суду поважним.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду.

Таким чином, і за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі № 320/2915/20 та ін.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Позивачем не додано належних доказів та пояснень в обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду.

Судом досліджені відповідні доводи позивача та не встановлено підстав для визнання пропуску строку звернення до суду поважним.

Відповідно до ч.2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позивачем не подано до суду належних обґрунтувань з доказами на підтвердження поважності строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст.123, 248, 256 КАС України суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Парненко В.С.