Справа № 200/2364/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

05 червня 2024 року Справа №200/2364/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голошивець І.О., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку її пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2016-2018 та не збільшення його на коефіцієнти збільшення 1,11; 1,11; 1,14; 1,197 та 1,197;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок її пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2018 року в розмірі 6188,89 грн. та збільшенням його на коефіцієнти збільшення з 01.03.2020 на коефіцієнт 1,11; з 01.03.2021 1,11; з 01.03.2022 1,14; з 01.03.2023 1,197 та з 01.04.2024 1,0796.

Ухвалою суду від 24.04.2024 відкрито провадження по справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у відповідача: належним чином завірену копію пенсійної справи позивача з часу призначення їй пенсії; письмові пояснення з приводу проведеного перерахунку пенсії, зазначивши за який період був застосований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та які коефіцієнти збільшення були застосовані при відповідному перерахунку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком з 29.12.2018 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі.

Як встановлено судом, позивач 06.02.2024 року звернулася із заявою до відповідача, в якій просила провести перерахунок її пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2016-2018 роки, збільшивши його на коефіцієнти збільшення 1,11 з 01.03.2020, 1,11 з 01.03.2021; 1,14 з 01.03.2021 та 1,197 з 01.03.2023 року, а також виключити з обрахунку її коефіцієнт у заробітної плати всі періоди отримання нею допомоги по безробіттю.

В подальшому, позивачем від 08.02.2024 року було надіслано скаргу до Пенсійного фонду України зазначивши при цьому ті ж самі вимоги, що й у попередній заяві.

29 лютого 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за №4760-2823/В-02/8-0500/24 була надана відповідь на звернення позивача.

Не погоджуючись з вищезазначеною відповіддю відповідача, позивач 19 квітня 2024 року звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Питання застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, у соціальних спорах було предметом розгляду Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №240/12017/19, в якій відступаючи від висновків про те, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у соціальних спорах слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави, а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період, Верховний Суд зазначив таке.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексу адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Такі ж висновки щодо застосування до спірних правовідносин положень статей 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України містяться у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі №140/2132/18.

Суд зазначає, що позивач звернулася до відповідача із заявою від 06.02.2024 щодо перерахунку (індексації) її пенсії.

Отже, позивач лише у лютому 2024 року виявила належну зацікавленість та вчинила активні дії щодо отримання належних сум пенсії. Водночас, перерахунок (індексацію) пенсії просить здійснити з 01.03.2020 року.

При цьому, позов поданий до суду 19.04.2024, тобто з порушенням встановленого ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячного строку звернення.

Отже, на переконання суду, позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначений обов`язок позивача у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Всупереч наведеній нормі заяви та належних доказів поважності причин пропуску строку звернення позивач взагалі на адресу суду не надала.

Відповідно до ч.1 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Зважаючи на встановлені строки на звернення до суду, позивач має надати відповідно до вимог ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного суду України заяву про поновлення пропущеного строку з обґрунтованими доказами на її підтвердження.

Суд вважає, що позивачем не дотримані вимоги ст.ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до приписів ч.13 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що даний позов слід залишити без руху, із наданням позивачеві строку для усунення його недоліків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 171, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху та надати позивачеві строк в 10 (десять) днів з дня отримання цієї ухвали для надання суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.О. Голошивець