Справа № 160/33539/23
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 до відповідача-1: Міністерства юстиції України, відповідача-2: Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 до Відповідача-1: Міністерства юстиції України, Відповідача-2: Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ Відповідача-1 Міністерства юстиції України від 30.08.2023 №3100/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2;
зобов`язати Відповідача-2 - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України розблокувати доступ Державному нотаріусу П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 (Позивачеві) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Також, до суду разом з відзивом на позовну заяву відповідачем-1 були подані заперечення щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 26.12.2024 було витребувано у Відповідача-1: Міністерства юстиції України належним чином засвідчені копії матеріалів камеральної перевірки державного реєстратора державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2.
Витребувані судом документи були надані відповідачем-1 разом з відзивом на позовну заяву.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 15.02.2005 Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
11.08.2023 об11:20 на веб-сайті Мін`юсту було розміщено наказ від 10 серпня 2023 року №1921/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 ».
За результатами проведеної камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 комісією складено акт від 30.08.2023 №4767/19.1.1/23, яким запропоновано анулювати державному реєстратору- державному нотаріусу П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
При перевірці відомостей Державного реєстру прав встановлено, що державним нотаріусом ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 94,8 кв. м та житловою 64,9 кв. м. З поданих для проведення державної реєстрації прав документів, вбачається що у Свідоцтві загальна площа Квартири становить 45,7 кв. м.
Крім того, державним нотаріусом ОСОБА_2 при розгляді Заяви та проведенні державної реєстрації права власності на квартиру не сформовано пошуки відомостей у базі даних заяв Державного реєстру прав.
Таким чином, державним нотаріусом ОСОБА_2 порушено вимоги статей 3, 10, 18, 24 Закону, пункту 12 Порядку № 1127, пункту 20 Порядку № 1141, оскільки:
- не здійснено пошук відомостей у базі даних заяв про зареєстровані заяви у сфері державної реєстрації прав, судові рішення щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій;
- проведено державну реєстрацію прав на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Згідно з відомостями Державного реєстру прав до Заяви додано: свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.06.2020, посвідчене державним нотаріусом ОСОБА_2 за реєстровим № 5-171 (далі - Свідоцтво).
Водночас 04.06.2020 державним нотаріусом ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру на підставі Свідоцтва за Заявником.
При перевірці відомостей Державного реєстру прав встановлено, що 06.06.2020 державним нотаріусом ОСОБА_2 безпідставно видалено запис про право власності №36754628 як помилковий.
Отже, державним нотаріусом ОСОБА_2 порушено вимоги статей 12, 26 Закону, пункту 20 Порядку №1141, оскільки: не здійснено пошук відомостей у базі даних заяв про зареєстровані заяви у сфері державної реєстрації прав, судові рішення щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій; безпідставно видалено запис про право власності № 36754628 як помилковий.
При визначенні заходу відповідальності за вказані порушення Комісія виходить з того, що основними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом, а тому їх порушення, які полягають у недотриманні визначеного законодавством порядку і процедур належної перевірки відповідних фактів, становить загрозу гарантіям непорушності права власності та існуючому правопорядку.
Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги систематичність та повторюваність порушень, які полягають у проведенні державним нотаріусом ОСОБА_2 державної реєстрації права власності за відсутності документів, що підтверджують таке право, та її притягнення протягом останніх дванадцяти місяців до передбаченої законодавством відповідальності у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру прав згідно з наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2023 № 880/5, Комісія виходить із того, що анулювання доступу державному нотаріусу ОСОБА_2 до Державного реєстру прав є єдиним можливим заходом впливу.
На підставі наказу Міністерства юстиції України від 10.08.2023 № 1921/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2» та відповідно до статті 371 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990, Міністерством юстиції України винесено наказ №3100/5 від 30.08.2023 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2», пунктом 1 якого встановлено анулювати державному реєстратору - державному нотаріусу П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Не погодившись із вказаним наказом від 30.08.2023 №3100/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2», вважаючи його протиправним, прийнятими із порушенням законодавства, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (далі - Закон № 3425-XII, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), згідно зі статтею 1 якого нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
На нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, законом може бути покладено вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Відповідно до статті 2 Закону № 3425-XII правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.
За змістом частини другої статті 2-1 Закону № 3425-XII контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України та його територіальними органами.
Частиною першою статті 3 Закону № 3425-XII визначено, що нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Нотаріусу забороняється використовувати свої повноваження з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки чи пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.
За змістом статті 5 цього Закону нотаріус зобов`язаний, зокрема, здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, його територіальних органів при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV в редакції на час спірних відносин).
За визначенням термінів, зазначених у частині першій статті 2 цього Закону:
державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження;
реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону №1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).
За змістом частини першої статті 10 Закону №1952-IV нотаріус є державним реєстратором.
Пунктом 1, 2 частини третьої статті 10 Закону №1952-IV визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; виконання вимог, визначених статтею 27-2 цього Закону, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (крім випадків автоматичної реєстрації такого права згідно із законом); наявність факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; наявність дозволу органу опіки та піклування на відмову від права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, власником якого є малолітня дитина або неповнолітня особа, або на внесення такого майна до статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи чи як вступного, членського та/або цільового внеску члена кооперативу; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Відповідно до частини першої статті 18 цього Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:
1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;
2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;
3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;
4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;
5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);
6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;
7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;
8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Частиною першою статті 26 вказаного Закону передбачено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
За змістом частини першої статті 12 Закону №1952-IV Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.
Ведення Державного реєстру прав здійснюється з використанням програмного забезпечення, що забезпечують його сумісність і взаємодію з іншими інформаційними системами та мережами, що становлять інформаційний ресурс держави (частина четверта статті 12 Закону №1952-IV).
Відповідно до частини восьмої статті 12 Закону №1952-IV доступ державного реєстратора до Державного реєстру прав здійснюється шляхом багатофакторної аутентифікації у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України у Порядку ведення Державного реєстру прав.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що державний нотаріус як державний реєстратор, наділений правом доступу до Державного реєстру прав та внесення до нього відомостей про речові права, обтяження речових прав на підставі прийнятих ним рішень про державну реєстрацію прав, у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав.
Відповідно до абзацу першого пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок №1127, в редакції на час спірних правовідносин), розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Згідно з частиною 8 статті 18 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 27 Закону №1952-IV державна реєстрація права власності проводиться на підставі, зокрема, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 01.01.2013 органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.
Вимогами пункту 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141 (далі - Порядок № 1141), пошук відомостей у базі даних заяв про зареєстровані заяви у сфері державної реєстрації прав, судові рішення щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється за одним або кількома такими ідентифікаторами: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна (у разі наявності відкритого розділу в Державному реєстрі прав); кадастровий номер земельної ділянки (у разі формування заяви щодо земельної ділянки), адреса нерухомого майна (крім випадків формування заяви щодо земельної ділянки); реєстраційний номер заяви (у разі відкликання заяви).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (абзац перший частини другої статті 24 Закону №1952-IV).
Відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 26 Закону №1952-IV відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
За змістом приписів статті 7 Закону №1952-IV Міністерство юстиції України з-поміж іншого: забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав; організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 371 Закону №1952-IV передбачено, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.
За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.
У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.
За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:
1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;
2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;
3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав;
4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю;
5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.
Технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання.
Рішення, передбачені пунктами 3-5 частини другої цієї статті, виконуються Міністерством юстиції України протягом п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав щодо нотаріуса йому забезпечується доступ до Державного реєстру прав у режимі отримання інформації для здійснення нотаріальної діяльності відповідно до закону.

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що до повноважень відповідача-1 належить проведення перевірок та саме Міністерство юстиції України уповноважене за результатами проведення таких перевірок приймати рішення про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Із аналізу цієї правової норми слідує, що Мін`юст здійснює контроль у сфері державної реєстрації та у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів, у тому числі нотаріуса як суб`єкта державної реєстрації

Так, суд установив, що камеральна перевірка позивача проводилась відповідно до наказу від 10 серпня 2023 року №1921/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2» за результатом розгляду звернень ОСОБА_1 від 02.07.2023 (вх. № П-21880 від 05.07.2023), від 08.08.2023 № ПА-15975497, що надійшли на урядову «гарячу лінію» (вх. № П-26618 від 08.08.2023).

Зі змісту заяви-повідомлення ОСОБА_1 від 02.07.2023, копія якого міститься в матеріалах справи, судом встановлено, що він зазначає про порушення, зокрема позивачем, вимог законодавства у сфері державної реєстрації нерухомого майна під час вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також просить вчинити усі дії передбачені у ст. 371 Закону №1952-IV.

Тобто, відповідач отримав інформацію про можливе неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків щодо реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, зазначене звернення ОСОБА_1 від 02.07.2023 (вх. № П-21880 від 05.07.2023), від 08.08.2023 № ПА-15975497, що надійшло на урядову «гарячу лінію» (вх. № П-26618 від 08.08.2023) не є скаргою, у розумінні ст. 37 Закону №1952-IV та відповідно камеральна перевірка за вказаним фактом не могла бути проведена на підставі Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого Постановою № 1128.

Зі змісту заяви-повідомлення ОСОБА_1 від 02.07.2023 видно, що метою звернення було саме проведення камеральної перевірки дій державного реєстратора передбаченої ст. 371 Закону №1952-IV в Порядку №990.

При цьому, метою розгляду скарг відповідно до статті 37 Закону України № 1952-IV є оскарження конкретного рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, а наслідком такого оскарження найчастіше є скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав або внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором.

Водночас, наслідки здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав відповідно до ст. 37-1 Закону № 1952-IV є іншими: тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав; направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації прав. При цьому цей перелік не включає в себе скасування рішення державного реєстратора.

Отже, закон розмежовує скарги за статтями 37 та 37-1 Закону № 1952-IV відповідно до цілей звернення з такими скаргами та їх наслідків.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 05 вересня 2018 року у справі №805/3062/17-а та від 20 квітня 2020 року у справі №№820/5458/17.

Таким чином, доводи позивача щодо порушення відповідачем порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації є помилковими, оскільки ґрунтуються на положеннях статті 37 Закону № 1952-IV та Порядку №1128, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що отримавши повідомлення про можливе порушення порядку вчинення реєстраційних дій нотаріусом, як державним реєстратором, відповідач-1 призначив перевірку на підставі ст. 37-1 Закону № 1952-IV.

Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990 (далі - Порядок № 990) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Дія цього Порядку не поширюється на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Згідно з пунктом 4 Порядку № 990 контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом:

1) розгляду звернень відповідно до Закону України «Про звернення громадян»;

2) розгляду депутатських запитів, звернень відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України»;

3) аналізу інформації, опублікованої в засобах масової інформації чи оприлюдненої в Інтернеті;

4) перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації;

5) моніторингу реєстраційних дій в реєстрах;

7) проведення тестування на знання законодавства у сфері державної реєстрації осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора та не перебували на посаді державного реєстратора або на іншій посаді, що передбачала виконання функцій державного реєстратора (далі - посада державного реєстратора) у певного суб`єкта державної реєстрації.

Згідно з пунктом 9 Порядку № 990 камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Пунктом 10, 11 Порядку № 990 визначено, що у рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки.

Відповідним рішенням утворюється комісія з проведення камеральної перевірки у складі не менше як трьох посадових осіб Мін`юсту (далі - Комісія).

Строк проведення камеральної перевірки становить не більш як п`ятнадцять робочих днів з дня прийняття Мін`юстом рішення про проведення такої перевірки.

Відповідно до вимог пункту 13-1 Порядку № 990 результати камеральної перевірки викладаються у формі акта або довідки, які підписується усіма членами комісії. У разі наявності порушень установленого законом порядку державної реєстрації складається акт.

В акті про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні норми законів) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів; пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки.

В акті про проведення камеральної перевірки зазначаються встановлені у діях державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, дворазове грубе чи неодноразові істотні порушення законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах.

Пунктом 14 Порядку № 990 передбачено, що за результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юстом приймається вмотивоване рішення про результати проведення генеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності з рахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до відповідного державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів.

Так, позивач у позовній заяві покликається на те, що у статті 371 Закону №1952-IV відсутня така підстава, яка б дозволяла проведення камеральної перевірки на підставі звернення, листа громадянина ОСОБА_1 , який було скеровано до Міністерства юстиції України, оскільки реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав нерухомого майна розташованого за адресою : АДРЕСА_1 ні яким чином не порушують права ОСОБА_1 , тому що він не є власником цього майна

Щодор цього суд зазначає, що підпунктом 4 пункту 4 Порядку №990 передбачено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації.

Таким чином, підставою для призначення камеральної перевірки є виявлення у реєстрах порушень порядку державної реєстрації, зокрема під час перевірки відомостей, отриманих Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації, а тому розгляд звернення, листа громадянина ОСОБА_1 відповідачем-1 здійснено у відповідності до вимог Порядку №990.

Перелік відомостей та шляхів їх отримання Мін`юстом під час реалізації повноважень у сфері державної реєстрації не є вичерпним та обмежений виключно фактичними повноваженнями Мін`юсту.

Щодо твердження позивача про те, що її не повідомили про проведення камеральної перевірки, суд зазначає таке.

На виконання пунктів 12, 13 Порядку № 990 Міністерством юстиції України направлено на офіційну електронну пошту позивача « » лист вих.№105979/П-26618/19.1.1 від 10.08.2023, яким повідомлялось про те, що відповідно до пункту 13 Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990 (зі змінами), під час проведення камеральної перевірки державний реєстратор має право подавати Мін`юсту свої пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки. Вищезазначену інформацію можна надати на адресу Міністерства юстиції України (з позначкою «Департаменту державної реєстрації»), а також на електронну адресу: (та додатково на електронну адресу: ).

Додатково вказаний лист вих. №105979/П-26618/19.1.1 від 10.08.2023 був направлений на поштову адресу позивача, що підтверджується Реєстром передачі документів на відправлення до відділу відправки та обліку документів Управління забезпечення та документообігу, списком поштових відправлень та трекером АТ «Укрпошта» про вручення особисто.

Крім цього, 11.08.2023 об 11:20 на веб-сайті Мін`юсту було розміщено наказ від 10 серпня 2023 року №1921/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 ».

З огляду на викладене, відповідачем-1 вжито всіх заходів для повідомлення позивача про проведення камеральної перевірки та дотримано процедуру, передбачену Порядком № 990.

Також відповідно до абзацу 2 пункту 20 Порядку № 990, Міністерством юстиції України направлено на офіційну електронну пошту позивача « », а також засобами поштового зв`язку лист вих. №114717/П-26618/19.1.1 від 30.08.2023, яким надіслано копію наказу від 30.08.2023 №3100/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2» та акта за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 від 30.08.2023 № 4767/19.1.1/23 для відома та врахування в роботі

Додатково вказаний лист вих. №114717/П-26618/19.1.1 від 30.08.2023 був направлений на поштову адресу позивача, що підтверджується Реєстром передачі документів на відправлення до відділу відправки та обліку документів Управління забезпечення та документообігу, списком поштових відправлень та трекером АТ «Укрпошта» про вручення особисто.

Суд уважає, що оскаржуваний наказ Мін`юсту прийнято з дотримання процедури та відповідно до вимог Порядку № 990, оскільки позивача належним чином повідомлено про проведення камеральної перевірки та вжито всіх заходів для можливості надання пояснень та додаткової інформації.

Суд не вбачає і підстав для висновку про порушенням відповідачем правил та процедур, тобто процедурних порушень, які б впливали на юридичну силу оскаржуваного наказу.

При цьому, суд зауважує, що відсутність будь-яких відомостей про негативні наслідки здійснених позивачем порушень, зокрема порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб не може бути підставою звільнення позивача від застосування санкцій, передбачених статтею 37-1 Закону.

Анулювання Державному нотаріусу П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 доступу до Державного реєстру прав на підставі оскаржуваного наказу відбулося внаслідок виявлених контролюючим органом порушень Закону №1952-IV та Порядку №990.

Так, відповідно до висновків акту від 30.08.2023 №4767/19.1.1/23, комісією встановлено, що за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 29.05.2020 №39780418 (далі - Заява), поданої ОСОБА_3 (далі - Заявник), державним нотаріусом ОСОБА_2 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.05.2020 № 52446266, на підставі якого відкрито розділ у Державному реєстрі прав № 101 (далі - Розділ № 101) на об`єкт нерухомого майна - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Квартира), та внесено запис про право власності за Заявником (номер запису 36687019).

При перевірці відомостей Державного реєстру прав встановлено, що державним нотаріусом ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 94,8 кв. м та житловою 64,9 кв. м. З поданих для проведення державної реєстрації прав документів, вбачається що у Свідоцтві загальна площа квартири становить 45,7 кв. м.

Суд установив, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1997, виконкомом міської Ради народних депутатів посвідчено, що приміщення квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 т.т. А2, А1-2, В3 48/100 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_5 . Кімнати у квартирі спільного заселення приватизовано згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» Загальна площа становить 45,7 кв.м.

Також відповідно до листа КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР №5089 від 22.05.2020, зокрема, зазначено, що в інвентаризаційній справі станом на 31.12.2012 містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_3 ( в літ. А-2, А1-2, В-3) 48/100 ч. на підставі спільної сумісної власності за гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та 52/100 ч. в цілому за гр. ОСОБА_6 .

Технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_4 станом на 06.02.2020 передбачено, що загальна площа становить 94,8 м.кв., з яких житлова 64, 9 м.кв.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Однак, всупереч вказаним вимогам законодавства, позивачем було проведено державну реєстрацію на підставі документів, що не давали змогу встановити набуття права власності на квартиру.

Крім того, згідно з вимогами пункту 20 Порядку № 1141, пошук відомостей у базі даних заяв про зареєстровані заяви у сфері державної реєстрації прав, судові рішення щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється за одним або кількома такими ідентифікаторами: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна (у разі наявності відкритого розділу в Державному реєстрі прав); кадастровий номер земельної ділянки (у разі формування заяви щодо земельної ділянки), адреса нерухомого майна (крім випадків формування заяви щодо земельної ділянки); реєстраційний номер заяви (у разі відкликання заяви).

Вказаною нормою Порядку № 1141 спростовуються твердження позивача про те, що законодавчими нормами формування зроблених пошуків не є обов`язковим, а їх відсутність не є доказом не здійснення позивачем пошуку.

Таким чином, суд погоджується з висновками відповідача-1, що державним нотаріусом ОСОБА_2 порушено вимоги статей 3, 10, 18, 24 Закону, пункту 12 Порядку № 1127, пункту 20 Порядку № 1141, оскільки:

- не здійснено пошук відомостей у базі даних заяв про зареєстровані заяви у сфері державної реєстрації прав, судові рішення щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій;

- проведено державну реєстрацію прав на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Отже, оскільки позивач порушив вимоги законодавства, відповідач-1 має право застосувати такий вид санкції як анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.

При цьому право вибору стягнення за порушення порядку державної реєстрації належить органу контролю Мін`юсту та відноситься до його дискреційних повноважень.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № Р(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 29.04.2020 при розгляді справи № 826/15358/17.

Отже, для прийняття рішення відповідно до Закону 1952-IV, підставою для якого є наявність у діях державного реєстратора одноразового грубого чи неодноразового порушення визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Міністерство юстиції України має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення про анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.

Застосування певного виду стягнення, передбаченого ст. 37-1 Закону №1952-ІV повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності, оскільки наслідки негайного виконання рішення про обмеження доступу впливають на професійну діяльність державних реєстраторів, робота яких безпосередньо залежить від можливості мати такий доступ.

Тому, визначаючи вид стягнення, відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.

Так, в обгрунтування мотивів застосування до державного реєстратора саме такої санкції як анулювання доступу до Державного реєстру прав зазначено, що основними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом, а тому їх порушення, які полягають у недотриманні визначеного законодавством порядку і процедур належної перевірки відповідних фактів, становить загрозу гарантіям непорушності права власності та існуючому правопорядку. Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги систематичність та повторюваність порушень, які полягають у проведенні державним нотаріусом ОСОБА_2 державної реєстрації права власності за відсутності документів, що підтверджують таке право, та її притягнення протягом останніх дванадцяти місяців до передбаченої законодавством відповідальності у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру прав згідно з наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2023 № 880/5, Комісія виходить із того, що анулювання доступу державному нотаріусу ОСОБА_2 до Державного реєстру прав є єдиним можливим заходом впливу.

Також суд установив, що Державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 було оскаржено наказ Міністерства юстиції України від 07.03.2023 №880/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», проте рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 160/8925/23, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2024 року, було відмовлено у задоволенні вказаної позовної заяви.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість, підстави, якими позивач обґрунтовує протиправність оспорюваного наказу, спростовуються матеріалами, а інших підстав для визнання неправомірним наказу відповідача-1 судом не встановлено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, суд уважає, що наказ Міністерства юстиції України від 30.08.2023 №3100/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2» прийнятий відповідачем-1 на підставі, у межах та у спосіб, передбачений законодавством України, відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для його скасування.

Позовні вимоги про зобов`язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України розблокувати доступ Державному нотаріусу П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви Державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 до відповідача-1: Міністерства юстиції України (Запорізьке шосе, буд. 38, кв. 64, м. Дніпро, 49040, РНОКПП ).

Відповідач-1: Міністерство юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ).

Відповідач-2: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України (вул. Бульварно-Кудрявська, 4 м. Київ, 04053, ).

Суддя Н.В. Кучугурна