Справа № 160/23351/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2024 року м. Дніпросправа № 160/23351/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу в м. Дніпрі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року (суддя Царікова О.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить визнати рішення Військової частини НОМЕР_1 про відмову у здійсненні ОСОБА_1 виплат грошового забезпечення, належного її сину, безвісно зниклому військовослужбовцю ОСОБА_2 , протиправним та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, належне її безвісно зниклому сину, військовослужбовцю ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що син позивачки ОСОБА_2 є військовослужбовцем, який 04.05.2023 зник безвісти під час виконання службових обов`язків щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, після того як потрапив під ворожий обстріл з боку підрозділів збройних сил російської федерації в населеному пункті Білогорівка Луганської області, ймовірно, потрапив у полон. ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про виплату грошового забезпечення сина ОСОБА_2 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016, проте, відповідачем у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення сина їй було відмовлено з посиланням на відсутність підстав для такого нарахування та виплати. Позивач вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тими обставинами, які були підставою для задоволення позову.

Позивачка наголошує на тому, що у рамках розгляду цієї справи відповідач відмовив позивачці в отриманні виплат грошового забезпечення на підставі даних копії рішення Нікопольського міськрайонного суду про розірвання шлюбу від 24.03.2017 у справі №182/562/17, надісланого відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_1 (ця підстава зазначена в листі командира військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2023 №8361/0643). Відтак, в ході розгляду цієї справи суд першої інстанції залишив поза увагою те, що рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення позивачу прийняте відповідачем: з однієї сторони на підставі документу, подання якого діючим законодавством не передбачено - п. 4 Порядку №884 не встановлено обов`язку подання такого документу як копія рішення суду про розлучення члена сім`ї та

з іншої сторони, відповідач, за повної відсутності встановлених документів, визнав та підтвердив право іншої особи на виплати грошового забезпечення, при тому що лише наявність заяви та повного пакету встановлених документів від того чи іншого члена сім`ї дає уявлення наявності/відсутності права на виплати та дозволяє уповноваженій посадовій особі приймати рішення про що прямо йдеться в пункті 4 Порядку №884 (рішення про задоволення/або відмову в задоволенні заяви про виплати від того чи іншого члена сім`ї в залежності від характеру родинних зв`язків та наявності всіх підтверджуючих документів).

Таким чином, рішення відповідача про відмову прийняте без належних підстав: за результатом розгляду документу, подання і оцінка якого діючим законодавством не передбачена та одночасно на основі самої думки Відповідача щодо наявності права іншої особи на отримання виплати грошового забезпечення сформованої за відсутності всіх встановлених документів (відтак, без їх розгляду та перевірки). Вищевказані обставини суд першої інстанції залишив поза увагою, в результаті зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив військову службу у Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді солдата, навідника 1 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти.

Листом Військової частини НОМЕР_1 доведено до відома прохання начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 сповістити громадянку ОСОБА_1 про те, що 04.05.2023 о 10:30 в населеному пункті Білогорівка Луганської області, виконуючи бойове завдання в складі підрозділу щодо проведення захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, її син навідник 1 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 потрапив під артилерійський обстріл з боку підрозділів ЗС російської федерації, в результаті чого з солдатом ОСОБА_2 було втрачено зв`язок, місце його знаходження невідоме та серед загиблих не значиться. Аналогічна інформація також зазначена у сповіщенні сім`ї №4 від 01.06.2023.

17.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про направлення на адресу військової частини НОМЕР_1 заяви та пакету документів щодо виплати грошового забезпечення як матері зниклого безвісти військовослужбовця.

Листом Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 09.06.2023 №8361/0643 повідомлено про відмову ОСОБА_1 у виплаті грошового забезпечення, посилаючись на наступне: «Як вбачається із надісланих вами документів, а саме із завіреної ксерокопії рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2017 у справі №182/562/17, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб, від якого є малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка залишилася проживати разом з матір`ю - ОСОБА_5 . Отже, першочергове право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 має ОСОБА_3 як мати (законний представник) малолітньої дитини.».

Аналогічну інформацію зазначено й у листі в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_6 від 13.07.2023 №12/9210.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступе.

Спірним у цій справі є відносини у сфері виплати грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), за військовослужбовцями, захопленими в полон зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення). Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженим Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884), військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Відтак, механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, захоплених у полон унормовано Порядком № 884, який прийнято відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 260.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII).

У пункті 2 Розділу I «Загальні положення» Порядку №260, визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець (п.п. 2 і 3 Розділу «XXX. Виплата грошового забезпечення у разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими» зазначеного Порядку № 260).

Пунктами 1-4 Порядку №884 визначено, що цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

У цьому Порядку під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.

За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

Згідно з п. 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Передбачені п. 7 Порядку № 884 правила щодо кола осіб які мають право на отримання грошового забезпечення узгоджуються із нормами абз. 3 - 4 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII якими передбачено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Аналіз процитованих норм абз. 3 - 4 ч. 6 ст. 9 Закону № 2011-XII та п. 7 Порядку № 884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. При цьому у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них. Цей висновок випливає із абз. 2 п. 7 Порядку № 884 яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Отже, з огляду на положення вказаних норм права можливо дійти висновку про те, що першочергове право на виплачу грошового забезпечення мають члени сімей військовослужбовців: дружина (чоловіка), а в разі її (його) відсутності - повнолітні діти, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку). А особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батьки мають право на виплату грошового забезпечення у рівних частка лише за умови, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

В контексті розгляду обставин даної справи встановлено, що із досліджених листів відповідача від 09.06.2023 №8361/0643, а також в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_6 від 13.07.2023 №12/9210, в останній зазначено конкретні підстави для відмови, які наведені у п. 5 Порядку №884, які є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню, а саме: наявність першочергового права на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 у ОСОБА_3 як матері (законного представника) малолітньої дитини.

Отже, така позиція відповідача ґрунтується на вимогах п. 7 Порядку №884 та доводить наступне:

станом на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_2 у шлюбі не перебував, оскільки рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.03.2017 у справі №182/562/17 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22.07.2014 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 332, від якого є малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , розірвано;

у ОСОБА_2 є малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , законним представником якої є ОСОБА_3 - колишня дружина ОСОБА_2 .

Отже, у спірному випадку встановлено, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а відтак, як правильно зазначив суд першої інстанції, першочергове право на отримання грошового забезпечення в даній ситуації має законний представник неповнолітньої дитини, тобто її мати.

За встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров