Справа № 420/10335/24
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в переведенні пенсії по інвалідності на пенсію за віком №55 від 14.02.2024 року згідно заяви від 06.02.2024 року у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди: навчання в Міському Професійному Технічному Училищі №4 міста Кагул Республіки Молдова з 01.09.1977 року по 16.07.1980 року; період роботи з 18.01.1983 року по 12.04.1984 року в дитячому садку №1 пмт Кантемир Республіки Молдова; період роботи з 13.04.1984 року по 01.07.1985 рік - в ясла садку№2 пмт Кантемир Республіки Молдова; а також період підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 30.06.2010 року; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до пункту е ст. 55 ЗУ Про пенсійне забезпечення з дня звернення, тобто з 06.02.2024 року з урахуванням періодів роботи та навчання з 01.09.1977 року по 16.07.1980 року згідно диплому НОМЕР_1 від 16.07.1980 року; роботи з 18.01.1983 року по 12.04.1984

року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1980 року та довідки про фактичну суму заробітку видана керівником дитячого садка №1 пмт Кантемир Республіки Молдова №79 від 26.02.2024 року; роботи з 13.04.1984 року по 01.07.1985 рік згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1980 року - в ясла садку№2 згідно виписки з наказів, а також період підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 30.06.2010 року.

Ухвалою суду від 08.04.2024 відкрито провадження у справі, залучено 2-го відповідача та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила, що не погоджується із прийняттям рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в переведенні пенсії по інвалідності на пенсію за віком №55 від 14.02.2024 року згідно заяви від 06.02.2024 року у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, позивач наголосила, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка та, що нею під час здійснення підприємницької діяльності сплачувались усі внески у повному обсязі. Позивач, посилаючись на норми діючого законодавства, практику Верховного Суду наголосила, що чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститись в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коди в трудовій книжці відсутні відповідні відомості та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

18.04.2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач вказав, що ОСОБА_1 звернулася з заявою від 06.02.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком та за принципом екстериторіальності заяву гр. ОСОБА_1 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. Аналіз наданої заяви свідчить про відсутність права на перерахунок пенсії, як вказав відповідач, оскільки за наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж, обчислений у відповідності до вимог чинного законодавства, становить 19 років 3 місяці 18 днів. До страхового стажу не зараховано періоди : - навчання з 01.09.1977 по 16.07.1980 згідно диплому НОМЕР_1 від 16.07.1980 , оскільки має місце виправлення в році зарахування на навчання ( запис № 1 в трудовій НОМЕР_2 від 20.08.1980 про період навчання виконано на підставі диплому) ; -роботи з 18.01.1983 по 12.04.1984 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1980 - на печатці після запису про звільнення неможливо визначити назву організації; - роботи з 13.04.1984 по 01.07.1985 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1980 - відсутній запис про звільнення. Враховуючи зазначене, як вказав відповідач, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято вмотивоване рішення про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком згідно заяви від 06.02.2024 року у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

29.04.2024 до суду від представника відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач вказав, що після усунення позивачкою розбіжностей страховий стаж може бути переглянуто. Відповідач, посилаючись на норми діючого законодавства та практик ВС, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 06.02.2024 щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яким розглянуто заяву позивача за принципом екстеритериторіальності, №55 від 14.02.2024 прийнято рішення відмовити заявнику в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком згідно заяви від 06.02.2023, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Підставою для прийняття вказаного рішення стало наступне: «аналіз наданої заяви свідчить про відсутність права на перерахунок пенсії, оскільки за наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж, обчислений у відповідності до вимог чинного законодавства, становить 19 років 3 місяці 18 днів. До страхового стажу не зараховано періоди : - навчання з 01.09.1977 по 16.07.1980 згідно диплому НОМЕР_1 від 16.07.1980, оскільки має місце виправлення в році зарахування на навчання ( запис № 1 в трудовій НОМЕР_2 від 20.08.1980 про період навчання виконано на підставі диплому) ; - роботи з 18.01.1983 по 12.04.1984 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1980 - на печатці після запису про звільнення неможливо визначити назву організації; - роботи з 13.04.1984 по 01.07.1985 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1980 - відсутній запис про звільнення».

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1-3 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Необхідно зазначити, що до 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

Відповідно до ч.3 Постанови №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 від 20.08.1980, в книжці містяться наступні записи: навчання в Міському Професійному Технічному Училищі №4 міста Кагул Республіки Молдова з 01.09.1977 року по 16.07.1980 року; період роботи з 18.01.1983 року по 12.04.1984 року в дитячому садку №1 пмт Кантемир Республіки Молдова; період роботи з 13.04.1984 року по 01.07.1985 рік - в ясла садку№2 пмт Кантемир Республіки Молдова.

Суд погоджується із посиланням відповідача на те, що трудова книжка позивача від 20.08.1980 містить певні недоліки.

Однак, суд наголошує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період, а формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист

Так, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, суд враховує, що період навчання з 01.09.1977 по 16.07.1980 згідно диплому НОМЕР_1 від 16.07.1980 додатково підтверджується довідкою ПТУ №4 с.Кагул від 22.02.22024 №193/08-02(а.с.26).

Разом з тим, період роботи з 18.01.1983 по 12.04.1984 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1980 підтверджується додатково довідкою про фактичну суму заробітку видана керівником дитячого садка пмт Кантемир Республіки Молдова №79 від 26.02.2024 року.

З урахуванням викладеного та того, що недоліки оформлення трудової книжки, документів не з вини позивача не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірних періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в порушенні встановленого порядку заповнення документів, відсутня, тому твердження відповідача про наявність вказаних вище недоліків заповнення трудової книжки позивача та документах за спірні періоди як єдиної підстави для не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Водночас, жодних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача, дипломі про освіту, відповідачем суду не надано, а тому, на думку суду, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні страхового стажу та не вжито всіх заходів для його перевірки.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в переведенні пенсії по інвалідності на пенсію за віком №55 від 14.02.2024 року згідно заяви від 06.02.2024 року у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди: навчання в Міському Професійному Технічному Училищі №4 міста Кагул Республіки Молдова з 01.09.1977 року по 16.07.1980 року; період роботи з 18.01.1983 року по 12.04.1984 року в дитячому садку №1 пмт Кантемир Республіки Молдова; період роботи з 13.04.1984 року по 01.07.1985 рік - в ясла садку№2 пмт Кантемир Республіки Молдова.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 30.06.2010 року; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до пункту е ст. 55 ЗУ Про пенсійне забезпечення з дня звернення, тобто з 06.02.2024 року з урахуванням періодів роботи та навчання з 01.09.1977 року по 16.07.1980 року згідно диплому НОМЕР_1 від 16.07.1980 року; роботи з 18.01.1983 року по 12.04.1984 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1980 року та довідки про фактичну суму заробітку видана керівником дитячого садка №1 пмт Кантемир Республіки Молдова №79 від 26.02.2024 року; роботи з 13.04.1984 року по 01.07.1985 рік згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.08.1980 року - в ясла садку№2 згідно виписки з наказів, а також період підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 30.06.2010 року, судом встановлено наступне.

Відповідно до абз 13 п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно п.4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Враховуючи вищевикладене, оскільки згідно Порядку №22-1 після розгляду відповідної заяви (про перерахунок (призначення) пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший) структурним підрозділом Пенсійного органу за принципом екстериторіальності, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії, суд прийшов до висновку, що обов`язок щодо вчинення відповідних дій про зарахування відповідного стажу, вчинення дій щодо розгляду заяв про призначення пенсії лежить на Пенсійному фонді, до якого зверталась особа із відповідною заявою.

Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо перерахунку пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі № 2040/6320/18.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 ч.2 ст.245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 06.02.2024 про переведення пенсії з інвалідності на пенсію за віком, з урахуванням висновків викладених в рішенні суду.

Поряд з цим, позовні вимоги позивача про зобов`язання перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до пункту е ст. 55 ЗУ Про пенсійне забезпечення, є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача, буде належним способом захисту порушеного права позивача.

Також суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 30.06.2010 року з огляду на те, що оскаржуване рішення не містить посилання на відмову у зарахування до страхового стажу період підприємницької діяльності та відповідно, оскільки позивачем не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо неврахування вказаного періоду, суд не надає правову оцінку вказаним діям та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та оскільки вимозі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, судовий збір за другу(похідну) вимогу позивача не стягувався, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в переведенні пенсії по інвалідності на пенсію за віком №55 від 14.02.2024 року згідно заяви від 06.02.2024 року у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди: навчання в Міському Професійному Технічному Училищі №4 міста Кагул Республіки Молдова з 01.09.1977 року по 16.07.1980 року; роботи з 18.01.1983 року по 12.04.1984 року в дитячому садку №1 пмт Кантемир Республіки Молдова; роботи з 13.04.1984 року по 01.07.1985 рік - в ясла садку№2 пмт Кантемир Республіки Молдова.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2024 щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м. Одеса, вул. Канатна 83) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн( шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (, м.Полтава, вул. Гоголя 34) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн( шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра