Справа № 560/20039/23
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/20039/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Драновський Я.В.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

05 червня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Міністерства оборони України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернулась із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просила:

- визнати протиправним рішення Міністерства оборони України, в особі комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, оформлене протоколом №89 від 20.06.2023, в частині непогодження ОСОБА_1 виключення з числа службового житла Міністерства оборони України квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 36,4 кв. в м. Шепетівка, та надання її для постійного проживання сім`ї військовослужбовця, що в ній проживає, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України в особі комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями повторно розглянути список надання житла, а саме квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 36,4 кв. в м. Шепетівка, та надання її для постійного проживання сім`ї військовослужбовця, що в ній проживає, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.01.2024 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що під час опрацювання даного питання та вивчення документів облікової справи позивача встановлено, що її чоловік - ОСОБА_5 вже отримував у 1994 році житлове приміщення для постійного проживання з фондів Міністерства оборони України (двокімнатна квартира АДРЕСА_2 ), а тому комісією з контролю правомірно не погоджено питання виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 та надання її для постійного проживання позивачу.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що сім`я загиблого ОСОБА_5 , що складається із ОСОБА_1 - дружини, ОСОБА_3 - сина та ОСОБА_4 - матері, з 2008 року проживає в квартирі адресою АДРЕСА_3 на підставі ордеру № 002237 серія ХМО та перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 , забезпечені службовим житлом, та своїм правом на отримання постійного житла, шляхом виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання не скористалися, що також підтверджується наявними матеріалами в справі.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 28.02.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до архівного витягу від 04.04.2022 №04-06/п-08, на підставі рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 21.08.2008 №286, трикімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 36,4 кв. у м.Шепетівка, надано сім`ї підполковника ОСОБА_5 у складі 3-х чоловік: ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_3 - син.

На вказане приміщення видано ордер на житлове приміщення №002237 серії ХМО.

Також з 2017 року на утриманні ОСОБА_5 перебувала його мати - ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №13 від 13.03.2017, яка проживала разом з родиною її сина з 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 загинув під час виконання бойового завдання, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

В подальшому, позивач звернулась до відповідача із заявою щодо надання квартири АДРЕСА_1 для постійного проживання, шляхом виключення її з числа службового житла.

Рішенням Міністерства оборони України в особі комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, оформлене протоколом №89 від 20.06.2023 позивачу не погоджено надання житла для постійного проживання із зняттям з квартирного обліку, та рекомендовано переглянути правомірність перебування на обліку громадянки ОСОБА_2 ..

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з цим позовом.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини другої статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок №1081).

Згідно пунктів 2, 3 Порядку №1081 військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Наказом Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 за №1020/32472, затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція №380).

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції №380 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок:

- новозбудованого, вивільненого або придбаного житла;

- надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця);

- переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами).

Пунктом 4 розділу І Інструкції №380 встановлено, що військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно з пунктом 1 розділу VI "Облік осіб які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання" Інструкції №380 житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.

Крім того, пунктом 9 розділу ІІ Інструкції визначено, що з метою здійснення контролю за організацією забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України утворюється комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Відповідно до п. 10 розділу ІІ Інструкції основними завданнями Комісії з контролю є: контроль за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями; контроль за правильністю призначення виплат військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення; перевірка законності взяття та перебування на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Згідно п.11 розділу ІІ Інструкції Комісія з контролю відповідно до визначених завдань має право приймати рішення щодо: погодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про надання військовослужбовцям та членам їх сімей жилої площі для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення; погодження рішення житлової комісії військової частини про надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень; перегляду раніше прийнятих рішень Комісії з контролю.

У разі непогодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) Комісія з контролю повертає документи на доопрацювання із відповідним обґрунтуванням.

Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом, який підписується членами комісії, що були присутні на засіданні житлової комісії, та затверджується головою Комісії з контролю.

Так, відповідно до матеріалів справи, відповідачем розглянуто питання надання позивачу квартири АДРЕСА_1 для постійного проживання шляхом виключення її з числа службового житла.

Під час опрацювання даного питання та вивчення документів облікової справи позивача встановлено, що її чоловік - ОСОБА_5 вже отримував у 1994 році житлове приміщення для постійного проживання з фондів Міністерства оборони України (двокімнатна квартира АДРЕСА_2 ).

У подальшому вказану квартиру ОСОБА_5 було приватизовано та продано, підтвердженням чого є копії відповідних документів, наданих відповідачем до матеріалів справи.

Окрім цього, у 2011 році ОСОБА_5 звертався стосовно питання зняття статусу службової з квартири АДРЕСА_1 , та йому було відмовлено і надано відповідне роз`яснення від 19.01.2011 № 303/4/16/59, в якому зазначено, що житло за попереднім місцем служби ним не здане, тому підстави для повторного забезпечення постійним житлом відсутні.

З огляду на вказане вище, комісією з контролю не погоджено питання виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 та надання її для постійного проживання позивачу.

Оцінюючи підстави щодо відмови виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 та надання її для постійного проживання позивачу, колегія суддів зазначає таке.

Так, пунктом 3 Порядку № 1081 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Відповідно до п. 4 розд. І Інструкції № 380 військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Отже, Порядком № 1081 та Інструкцією № 380 передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Оскільки, військовослужбовець - ОСОБА_5 у 1994 році отримав житлове приміщення для постійного проживання з фондів Міністерства оборони України (двокімнатна квартира АДРЕСА_2 ), а тому ОСОБА_5 та члени його сім`ї уже використали право на безоплатну приватизацію житла. При цьому, апеляційний суд зазначає, що законодавством не передбачено повторного надання житлових приміщень для постійного проживання.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо правомірності рішення комісії з контролю про не погодження питання виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 та надання її для постійного проживання позивачу.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.