Справа № 766/19766/21
Суддя: Ус О. В.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/19766/21

Пров. №2-а/766/72/24

04 червня 2024 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Петішкін О.О., з участю представника відповідача Павлюк А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції (в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Херсонській області) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В :

22.10.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Херсонській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 серії ЕАО № 4892387 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП з накладенням стягнення в розмірі 1700 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною та підлягає скасуванню. Вказує, що відсутні докази вчинення адміністративного правопорушення, неправомірно розглянуто справу на місці вчинення порушення, не надано доказів наявності дорожніх знаків, невірно визначено місце вчинення адміністративного правопорушення, не надано можливості скористатися правами. Крім того, в оскаржувній постанові не зазначено інформації про технічний засіб на який була зафіксована подія правопорушення, що свідчить про порушення порядку розгляду справи.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.

17.12.2021 р. електронною поштою, а 22.12.2021р. нарочно від представника Департаменту Патрульної поліції до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Під час несення служби у м. Херсон на Бериславському шосе, 4, поліцейським за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000666) виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу рухався зі швидкістю 107 км/год. при цьому, перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш ніж на 20 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Після чого, було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію". Поліцейський підійшов до позивача представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" та п. 2.4 а ПДР України. Встановивши факт вчинення правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Факт правопорушення зафіксовано на фото та відео файлі "ВЕ8888МО_1", "ВЕ8888МО_1", визнання факту вчинення правопорушення на файлі 6.

В судове засідання позивач не прибув про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його неявка відповідно до ч.3 ст. 268 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, та дала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП у вигляді адміністративного стягнення штрафу в дохід держави в розмірі 1700,00 грн. Посадовою особою УПП в Херсонській області інспектором лейтенантом поліції Кадигроб В.О. 1 батальйону 3 роти встановлено, що ОСОБА_1 12.10.2021 р. о 06-50 год., в м.Херсон, шосе Бериславське 4, керував транспортним засобом Volkswagen Amarok, днз НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху більше на 57 км/год, водій керував авто зі швидкістю 107 км на годину, швидкість руху зафіксовано приладом трукам тс000666 камера 5037, чим порушив п.12.4 ПДР перевищення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год), чим скоїв правопорушення передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП України, про що зазначено у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4892387 від 01.05.2020р. (арк. справи 11).

В судовому засіданні оглянуто відеофайл № _QA000_1012_8888vid з якого вбачається, що транспортний засіб (автомобіль сріблястого кольору) рухається зі швидкістю 107 км/год.

Скріншот з кадру приладу відеофайлу під назвою НОМЕР_1 надає можливість встановити, що державний номерний знак транспортного засобу, що рухався зі швидкістю 107 км/год 12.10.2021 р. о 06-50 год. - НОМЕР_1 .

Також з відеофайлу вбачається, що ОСОБА_1 вину визнав, йому роз`яснено який штраф передбачений та просив направити йому постанову поштою, оскільки поспішає.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, статті 124-1 - 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

В статті 258 КУпАП зазначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

За приписами ч.2 наведеної статті протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.4 ст. 258 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідальність за вказане порушення передбачена ч.4 статті 122 КУпАП.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (частина 3 статті 77 КАС України).

На підтвердження правомірності прийнятого рішення відповідачем надано до суду відеозапис та автоматичний скриншот кадру відеозапису, з якого вбачається, що дійсно 12.10.2021 року водій, керуючи транспортним засобом Volkswagen Amarok, днз НОМЕР_1 у м. Херсон рухався зі швидкістю 107 км/год на ділянці дороги де дозволена швидкість 50 км/год.

Отже, наданий відповідачем відеоматеріал та фотокадр є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в постанові від 12.10.2021 року серії ЕАО 4892387.

Стосовно аргументів позивача щодо правових підстав застосування відповідачем лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 суд вважає за необхідне зазначити таке.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У З197 -12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Враховуючи, що прилад TruCam було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, його подальша експлуатація не обмежена нормами чинного законодавства, а тому доводи позивача в цій частині судом відхиляються.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/18037, виданого ДП "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 15.01.2020 року та чинного до 15.01.2021 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС000666 виробник Laser Technology Inc., США, є придатним до застосування.

При цьому, можливість використання виробу "TruCam LTІ 20/20" виробництва Laser Technology Inc., США також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 07.09.2021 року №04/05/02-2522, термін дії експертного висновку до 07.09.2024.

Зазначені в експертному висновку властивості алгоритму, унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.

Лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 №ТС000666 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Зважаючи, що згідно технічних характеристик прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - TruCAM LTI 20/20 №ТС000666, спроможний робити лазерну фіксацію в автоматичному режимі, тому його показники можливо розцінювати, як беззастережний доказ по справі.

Отже, посилання позивача на те, що відомості, які були зафіксовані відповідачем на прилад TruCam, отримані ним із порушенням чинного законодавства, судом не приймаються до уваги, оскільки будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, позивачем надано не було.

Використання TruCAM LTI 20/20 №ТС000666 також передбачено у ручному режимі, похибка в діапазоні від 2 км/год до200 км/год +-2%.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив швидкісний режим, визначений пунктом 12.4 Правил дорожнього руху, на 57 км/год.

При цьому, в оскаржуваній постанові суб`єкт владних повноважень покликався на доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача. Доказом цього є здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCAM ТС000666.

Сторони у даній справі не заперечують про те, що фіксація швидкісного режиму приладом TruCAM ТС000666 здійснювалась інспектором з руки (рук).

Насамперед, слід надати оцінку доводу позивача про те, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, а тому даний прилад фіксує правопорушення в автоматичному режимі, навіть у випадку тримання посадовою особою (інспектором) його в руках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон № 580-VIII), поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Аналіз даної статті, а саме її конструкції «поліція може», свідчить про право, а не обов`язок поліції закріплювати, монтувати/розміщувати, зокрема фото- і відеотехніку.

Слід зазначити, що, відповідно до інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.

Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.

За таких обставин, суд вважає, що вимірювання швидкості руху автомобіля лазерним вимірювачем швидкості TruCam з руки інспектора, не може дати більшу похибку, ніж передбачено заявленими характеристиками даного приладу.

Крім того, обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилався на те, що при притягненні його до відповідальності інспектор патрульної служби діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством.

Відповідно до ч. 4 статті 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

У висновку Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України (далі - НКР) щодо застосування положень статті 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП (далі - Висновок) зазначено, що випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У згаданому Висновку НКР дійшла висновку: під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП, положення статті 258 КУпАП не застосовуються; винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним.

Такий висновок НКР ґрунтувався на тому, що положення статті 258 КУпАП не розповсюджувалися на статтю 122 КУпАП.

Окрім того, проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги статті 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, статті 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 статті 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (стаття 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

У постанові від 03.03.2021 по справі № 466/2310/20 Верховний Суд зазначив, що за приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, відтак, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, в іншому випадку правомірність своїх дій доводити у судовому порядку з можливістю скористатись правовою допомогою.

На місце вчинення правопорушення позивач не спростовував виявлене порушення, був з ним згодний, йому роз`яснено в тому числі і розмір штрафу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 122 КпАП України про порушення позивачем пункту 12.4 Правил дорожнього руху.

Щодо доводів про місце вчинення порушення, то приборами в автоматичному режимі згідно наданого скріншоту зафіксована адреса саме Береславське шосе, 4 у м.Херсон та відомості про обмеження швидкості руху, тому ставити під сумнів місце вчинення правопорушення, перебування в межах м.Херсон підстави відсутні.

Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4892387 від 12.10.2021 року за формою відповідає вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що під час встановлення адміністративного правопорушення, а також накладення адміністративного стягнення на позивача, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст.139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Рішення в повному обсязі складене в нарадчій кімнаті 4 червня 2024 року.

Керуючисьст.288 КУпАП, ст. 72, 77, 90, 243-244, 246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (код юридичної особи 40108646, м.Київ, вул. Ф.Ернста, 3) в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції в Херсонській області (місцезнаходження: м. Херсон, пр-т Національної Гвардії України, буд. 128) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус