Справа № 560/13837/23
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13837/23

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

04 червня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 5.9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.02.2023 №38.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.12.2023 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 5.9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.02.2023 №38 щодо позбавлення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення з 19.02.2023.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2023 №36, позивач вважається таким, що прибув з лікування 14.02.2023. Згідно з цим наказом позивач 21.02.2023 зарахований на продовольче забезпечення, а не прибув з лікування, як хибно встановив суд першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, Позивач - ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у зв`язку з призовом під час мобілізації на особливий період.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.09.2022 № 190 позивач з 22.09.2022 вибув на лікування до міської лікарні м. Ізюм Харківської області.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2022 №181-РС позивач у порядку підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період) увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2023 № 36 позивач прибув та приступив до виконання службових обов`язків з госпіталю до пункту постійної дислокації смт Гвардійське після лікування та з 21.02.2023 зарахований на продовольче забезпечення за нормою №1.

Відповідно до пункту 5.9. наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2023 №38 позивачу, як незаконно відсутньому на службі, з 19.02.2023 припинена виплата грошового забезпечення з дня самовільного залишення. Цим же наказом позивач знятий з продовольчого забезпечення за нормою №1 з 22.02.2023. Підстава: рапорт майора ОСОБА_2 від 22.02.2023 №1083/5.

Вважаючи протиправним пункт 5.9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.02.2023 №38, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Підставою звернення до суду слугував пункту 5.9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2023 №38 про припинення виплати позивачу грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 19.02.2023.

Разом з тим, відповідно до пункту 24.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2023 №36 позивач прибув і приступив до виконання службових обов`язків з госпіталю до пункту постійної дислокації смт Гвардійське після лікування з 21.02.2023.

Отже, суд дійшов висновку, що спірним наказом відповідач припинив виплату позивачу грошового забезпечення з дати (19.02.2023), коли позивач не перебував на грошовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 . Зазначене підтверджується наказом від 20.02.2023 №36, яким встановлене прибуття позивача до військової частини НОМЕР_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За змістом частини 2 і 3 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною четвертою цієї статті обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

За змістом пункту 3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 9 розділу І Порядку №260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Військовослужбовцям строкової військової служби, які перебувають у відрядженнях, відпустках і на лікуванні в лікарняних закладах, грошове забезпечення виплачується за весь період перебування у відрядженнях, відпустках і на лікуванні.

Згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Враховуючи викладене, зважаючи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2023 позивача визнано незаконно відсутнім на службі з 19 лютого 2023 року, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період самовільного залишення служби.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивач прибув та приступив до виконання службових обов`язків після лікування з 21.02.2023, оскільки зі змісту наданого суду витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 36 (по стройовій частині) від 20.02.2023 № 36, позивач вважається таким, що прибув з лікування 14.02.2023.

Згідно з цим наказом, 21.02.2023 позивач зарахований на продовольче забезпечення, а не прибув з лікування, як хибно встановив суд першої інстанції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на підставі п.5.9 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2023 №38, позивачу правомірно з 19.02.2022 припинено виплату грошового забезпечення, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 Закону №2011-Х11 та Порядку № 260.

Посилання позивача на призупинення військової служби спростовуються змістом оскаржуваного наказу.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Отже, видаючи оскаржуваний наказ, в якому констатовано факт самовільного залишення позивачем служби (з метою обліку такого факту) та яким припинено позивачу виплату грошового забезпечення, відповідачем не порушено вимоги ч.2 ст.24 "Про військовий обов`язок та військову службу".

Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення не в повному обсязі дослідив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.