Справа № 320/23298/23
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року 320/23298/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Балаклицького А.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі також ГУ ДПС у Київській області, відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.04.2023 № 0-1002 та № 0-1002.

Ухвалою суду від 14.07.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про відсутність у нього обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, оскільки нежитлова нерухомість не є об`єктом оподаткування відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України як будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, які віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються позивачем як їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує на обґрунтованості прийнятих ним оскаржуваних рішень з огляду на відповідність вимогам чинного законодавства як самих рішень, так і дотримання визначеного законом порядку їх прийняття.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 18 лютого 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренком Ю.В. та зареєстровано за №425, позивачем придбано у Михайлівського виробничого кооперативу «Дружба» нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою с. Михайлівка, вул. Поповича, 70, Білоцерківського району Київської області, а саме: нежитлова будівля, цегляна - ветаптека, загальною площею 49,5 кв.м., зазначена на плані літерою «А»; нежитлова будівля, цегляна - свиноферма, загальною площею 836,2 кв.м., зазначена на плані літерою «В»; нежитлова будівля, цегляна - свиноферма, загальною площею 878,8 кв.м., зазначена на плані літерою «Г»; нежитлова будівля, цегляна - ферма-телятник, загальною площею 1658,2 кв.м., зазначена на плані літерою «Д»; нежитлова будівля, цегляна - свиноферма, загальною площею 961,5 кв.м., зазначена на плані літерою «И»; вбиральня, цегляна, зазначена на плані літерою «Р».

Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серія А 01 №776064 підтверджується реєстрація Фермерського господарства «РосичПрост» (далі - ФГ «Росич Прост») 22 березня 2011 року.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 11 січня 2022 року засновником (учасником), кінцевим бенефіціарним власником та керівником ФГ «Росич Прост» є позивач.

Актом прийому передачі майна ФГ «Росич Прост» від 02 квітня 2012 року позивач передав, а ФГ «Росич Прост» прийняло майно, належне позивачу на праві приватної власності, придбане згідно договору купівлі-продажу від 18 лютого 2010 року за реєстром №425 і знаходиться за адресою: с. Михайлівка, вул. Поповича, 70, Білоцерківського району Київської області, в статутний фонд ФГ «Росич Прост», а саме: нежитлову будівлю загальною площею 49,5 кв.м. вартістю 2000 грн, нежитлову будівлю загальною площею 836,2 кв.м. загальною вартістю 35000 грн, нежитлову будівлю загальною площею878,2 кв.м. загальною вартістю36000 грн, нежитлову будівлю загальною площею 1658,2 кв.м. загальною вартістю 68000 грн, всього на суму 141000 грн.

Відповідно до змін до статуту ФГ «Росич Прост», зареєстрованих 22 січня 2015 року, зокрема засновник створює Статутний фонд (капітал) в розмірі 141000 грн і передає належне йому на праві приватної власності майно, придбане згідно договору купівлі-продажу від 18 лютого 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №425 в статутний фонд ФГ «Росич Прост», а саме: нежитлову будівлю загальною площею 49,5 кв.м. вартістю 2000 грн, нежитлову будівлю загальною площею 836,2 кв.м. загальною вартістю35000 грн, нежитлову будівлю загальною площею878,2 кв.м. загальною вартістю36000 грн, нежитлову будівлю загальною площею 1658,2 кв.м. загальною вартістю 68000 грн, всього на суму 141000 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області 27.04.2023 № 0-1002 та № 0-1002 позивачу визначено суму податкового зобов`язання у розмірах 205 362, 03 грн та 111 237, 75 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомого майна за період 2021 та 2022 роки.

Не погоджуючись з наведеними вище рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року № 973-IV (далі по тексту - Закон № 973-IV) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа-підприємець. Фермерське господарство, зареєстроване як юридична особа, діє на основі Статуту. У Статуті зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Згідно зі статтею 19 Закону № 973-IV до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Положеннями частин першої - шостої статті 20 Закону № 973-IV визначено, що майно фермерського господарства належить йому на праві власності.

Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін.

У власності фермерського господарства може перебувати будь-яке майно, в тому числі земельні ділянки, житлові будинки, господарські будівлі і споруди, засоби виробництва тощо, яке необхідне для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і набуття якого у власність не заборонено законом.

Фермерське господарство має право здійснювати відчуження та набуття майна на підставі цивільно-правових угод.

Порядок володіння, користування і розпорядження майном фермерського господарства здійснюється відповідно до його Статуту, якщо інше не передбачено угодою між членами фермерського господарства та законом.

Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються Статутом фермерського господарства. Майнові спори між фермерським господарством та його членами вирішуються судом.

Відповідно до статті 22 Закону № 973-IV фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання.

За рішенням членів фермерського господарства відповідно до закону фермерське господарство як цілісний майновий комплекс може бути відчужене на підставі цивільно-правових угод громадянам України, які мають право на створення фермерського господарства, або юридичним особам України для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Громадяни, які придбали майно фермерського господарства як цілісного майнового комплексу на підставі цивільно-правової угоди, подають у встановленому порядку Статут фермерського господарства на державну реєстрацію.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави вважати, що до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити, зокрема будівлі, споруди, облаштування, набуті на підставах, що не заборонені законом, право користування будівлями, спорудами, обладнанням, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. При цьому, майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін та фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є головою ФГ «Росич Прост», яке діє на підставі статуту, є юридичною особою та має право на зайняття вирощуванням зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11) як основним видом діяльності; вирощуванням овочів і баштанних культур, корнеплодів - бульбоплодів (КВЕД 01.13); розведенням свиней (КВЕД 01.46); розведенням свійської птиці (КВЕД 01.47); виробництвом олії та тваринних жирів (КВЕД 10.41); оптовою торгівлею зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (КВЕД 46.21).

Комплекс спірних нежитлових споруд розташованих за адресою Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Макарівка, вул. Поповича, 70, належали позивачу на праві власності, були передані ФГ «Росич Прост» актом прийому передачі майна ФГ «Росич Прост» від 02 квітня 2012 року, наслідком чого слугувало створення статутного фонду вказаного фермерського господарства у розмірі вартості спірного майна, який внесено до складеного капіталу ФГ «Росич Прост» та проведено державну реєстрацію змін до установчих документів 22 січня 2015 року, а саме: внесено зміни до Статуту ФГ «Росич Прост», серед яких створення засновником (позивачем) Статутного фонду (капіталу) в розмірі 141000 грн і передано належне йому на праві приватної власності майно (нежитлову будівлю загальною площею 49,5 кв.м. вартістю 2000 грн, нежитлову будівлю загальною площею 836,2 кв.м. загальною вартістю35000 грн, нежитлову будівлю загальною площею878,2 кв.м. загальною вартістю 36000 грн, нежитлову будівлю загальною площею 1658,2 кв.м. загальною вартістю 68000 грн).

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) належить клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Так, згідно наявних в матеріалах справи доказів, спірне майно передане позивачем до складу статутного фонду ФГ «Росич Прост» включає в себе: нежитлову будівлю загальною площею 49,5 кв.м. вартістю 2000 грн - ветаптеку, яка зазначена на плані літерою «А», нежитлову будівлю загальною площею 836,2 кв.м. загальною вартістю35000 грн - свиноферму, яка зазначена на плані літерою «В», нежитлову будівлю загальною площею878,2 кв.м. загальною вартістю 36000 грн - свиноферма, яка зазначена на плані літерою «Г», нежитлову будівлю загальною площею 1658,2 кв.м. загальною вартістю 68000 грн - ферма-телятник, яка зазначена на плані літерою «Д», всього на суму 141000 грн.

Доказів передачі позивачем до складу статутного фонду ФГ «Росич Прост» нежитлової будівлі, цегляна - свиноферма, загальною площею 961,5 кв.м., яка зазначена на плані літерою «И» матеріали справи не містять, проте, виходячи з доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, на зазначене нежитлове приміщення оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням не було нараховано податкове зобов`язання.

Ураховуючи, що у договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 18 лютого 2010 року, Статуті ФГ «Росич Прост», нежитлові приміщення, що належать позивачу та передані ним ФГ «Росич Прост», значаться як ветаптека, свиноферма, ферма-телятник, а також у зв`язку з ненаданням відповідачем жодних належних та допустимих доказів відсутності підстав для віднесення спірного нерухомого майна до будівель сільськогосподарського призначення, суд дійшов висновку, що спірні об`єкти нерухомого майна за своїм призначенням відносяться до будівель сільськогосподарського призначення.

Крім того, виходячи із зареєстрованих відповідно до ЄДРПОУ та Статуту ФГ «Росич Прост» видів діяльності останнє має право на здійснення сільськогосподарської діяльності, у тому числі і з використанням спірних нежитлових приміщень, що належать позивачу та передані ним ФГ «Росич Прост» та значаться як ветаптека, свиноферма, ферма-телятник.

Суд зазначає, що враховуючи вказані положення законодавства, а також встановлені судом обставини справи, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, відповідно до яких нежитлові будівлі призначені безпосередньо для здійснення сільськогосподарської діяльності ФГ «Росич Прост», в якому позивач є головою (керівником і засновником), були передані зазначеному фермерському підприємству та включені до статутного фонду ФГ «Росич Прост», позивач не може вважатися платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у відповідності до положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2021 року у справі № 2340/4117/18.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування законних підстав для винесення відносно позивача оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому, на думку суду, відповідачем не доведено належним чином факт наявності у позивача обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за спірний період.

Таким чином позов підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Київській області.

Решта доводів сторін у справі висновки суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані рішення не відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

Згідно статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 166, 00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень, яким допущено прийняття протиправних рішень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Київській області (03151, місто Київ, вулиця Святослава Хороброго, будинок 5а; код ЄДРПОУ ВП 44096797) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 27.04.2023 № 0-1002 та № 0-1002/1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати у розмірі 3 166, 00 грн (три тисячі сто шістдесят шість гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.