Справа № 120/5748/24
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

03 червня 2024 р. Справа № 120/5748/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

01.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що в період з 12.11.2022 року по 31.10.2023 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №218 від 31.10.2023 року позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 01.11.2023 року.

Вказав, що відповідачем з 12.11.2022 року по 31.10.2023 року (день виключення зі списків особового складу військової частини) проводилась виплата грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, що були визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

На переконання позивача, з 12.11.2022 року його грошове забезпечення мало встановлюватись та виплачуватись виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Крім цього, оскільки ненарахування належних сум грошового забезпечення відбулось з вини відповідача, у нього виникло право на отримання компенсації за несвоєчасну виплату належних сум грошового забезпечення, у зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 06.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.05.2024 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

Зокрема вказав, що розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення носить щомісячний характер, а тому твердження позивача про те, що про розмір виплачених сум грошового забезпечення він дізнався з грошового атестата №423 від 01.04.2024 року є безпідставними, оскільки у грошовому атестаті зазначено суми, що належать при звільненні.

Крім цього зазначив, що законодавство чітко розрізняє "грошове забезпечення при звільненні" та "щомісячне грошове забезпечення", оскільки вони відрізняються датами отримання та розмірами, а тому, на думку представника відповідача, у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню положення статті 233 КЗпП України щодо тримісячного строку звернення до суду з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні.

Враховуючи викладене, просив суд залишити адміністративний позов без розгляду.

16.05.2024 року на адресу суду надійшли заперечення позивача на клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 20.05.2024 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

29.05.2024 року на виконання вимог ухвали суду позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Обґрунтовуючи подану заяву позивач вказав, що статтею 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права.

В той же час, у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні працівник може звернутись у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Таким чином, на переконання позивача, письмове повідомлення, з фактом вручення якого законодавець пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, має містити перелік всіх сум, що належать до виплати працівнику в день звільнення.

Вказав, що на день виключення із списків особового складу військової частини письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення при звільненні не надавалось, що не заперечується відповідачем, доказів протилежного останнім не надано.

На переконання позивача, враховуючи, що письмове повідомлення про суми грошового забезпечення, нараховані та виплачені при звільненні було надано у грошовому атестаті №423 від 01.04.2024 року, процесуальні строки, визначенні частиною 2 статті 233 КзПП України не пропущені.

Крім цього вказав, що після звільнення з військової служби потребував відновлення втраченого фізичного та ментального здоров`я, був вимушений вживати додаткових заходів для відновлення стану власного здоров`я.

Враховуючи викладене, просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити такий строк.

Розглядаючи заяву та вирішуючи питання строків звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 121 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 КАС України обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, які регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом розгляду даної справи є розмір грошового забезпечення позивача за період з 12.11.2022 року по 31.10.2023 року (день виключення зі списків особового складу військової частини), який, на його думку, має обраховуватись виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

На момент звернення до суду із цим позовом частиною 2 статті 233 КЗпП України у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Згідно з частиною 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху від 20.05.2024 року суд виснував, що в даному випадку, мало місце триваюче правопорушення на одержання позивачем належного розміру грошового забезпечення у період з 12.11.2022 року по 31.10.2023 року, яке (триваюче правопорушення), в силу положень пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, припинилось у день виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, а саме 01.11.2023 року.

Тобто, 01.11.2023 року це встановлений законом кінцевий строк, до якого міг бути здійснений перерахунок та виплата належного, на думку позивача, грошового забезпечення і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована та виплачена.

Враховуючи зазначене, трьох місячний строк звернення позивача до суду з цим позовом почався з 01.11.2023 року (день виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) і закінчився 01.02.2024 року.

Натомість, до суду позивач звернувся 01.05.2024 року, тобто з пропуском строку визначеного положеннями статті 233 КЗпП України.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Разом з тим, у заяві про поновлення строку звернення до суду позивач вказує про залучення його до участі в бойових діях з 12.01.2023 року по 28.01.2023 року, отримання ним поранення 28.01.2023 року та довготривале лікування до 25.08.2023 року, як на підставу для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Суд зазначає, що проходження військової служби із виконанням завдань оборони України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, забезпечення стримування збройної агресії проти України пов`язане із певними обмеженнями життєдіяльності військовослужбовця, зокрема, щодо вільного вибору місця проживання, вирішення особистих питань, в тому числі, отримання правничої допомоги, оскільки військова дисципліна передбачає неухильне виконання вимог статутів Збройних Сил України та наказів командирів.

Разом з тим, вказані твердження позивача стосуються періоду з 12.01.2023 року по 25.08.2023 року, тобто в період проходження позивачем військової служби та не спростовують факт пропуску позивачем строку звернення до суду, який, як вже зазначалось судом, почався з 01.11.2023 року і закінчився 01.02.2024 року.

Вирішуючи питання про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд враховує, що поважними визнаються лише такі причини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які об`єктивно та істотно перешкоджали б зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року у справі №922/1467/20 зазначено, що закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Су не приймає до уваги аргументи позивача щодо загального, максимально допустимого строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України - 6 місяців, а також те, що, на думку позивача, з дня звільнення до дня звернення до суду з цим позовом минуло 6 місяців, оскільки, як вже зазначалось судом, на момент звернення до суду із цим позовом частиною 2 статті 233 КЗпП України у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Окремо слід наголосити на тому, отримання позивачем грошового атестата від 01.04.2024 року не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, оскільки, як зазначено судом вище, грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує.

В даному ж випадку, позивачем порушено принцип "обачності", оскільки будучи обізнаним про порушення своїх прав з 01.11.2023 року, останній мав можливість звернутись до суду в межах встановлених законом строків, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, оскільки, як зазначено судом вище, з 19.07.2022 строк звернення до суду з позовом щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні, є обмеженим та становить три місяці з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Прикінцеві та перехідні положення Закону №2352-IX не передбачають особливої дії норм права для зміненої ним частини другої статті 233 КЗпП України, не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб.

В той же час, до суду позивач звернувся 01.05.2024 року, тобто з пропуском строку встановленого статтею 233 КЗпП України.

Разом з тим, жодних об`єктивних причин, підтверджених належними доказами, за яких позивач не міг звернутись до суду у встановлений строк, у заяві не наведено.

Відповідно до частини 15 статті 171 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки, позивачем не надано доказів наявності поважних причин, які б унеможливлювали звернення до суду у визначений законом строк, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 126, 171,240, 248, 256, 294 КАС України, -

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович