Справа № 600/3106/23-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/3106/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправними дії Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» щодо неналежного забезпечення права ОСОБА_1 на користування в камері плівковим електричним інфрачервоним настінним обігрівачем-картиною;

- зобов`язати Державну установу "Чернівецький слідчий ізолятор" забезпечити право ОСОБА_1 на користування в камері настінною картиною-обігрівачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відбуває покарання у Чернівецькому слідчому ізоляторі та звернувся 21.11.2022 р. до відповідача із заявою про надання дозволу видати йому в камерне приміщення настінного настінним обігрівача-картину, однак отримав відмову. Позивач зазначає, що відповідач зобов`язаний забезпечити гідні умови утримування та належний температурний режим в камерах, зокрема за допомогою обігрівачів у холодний період року у разі аварійних відключень електропостачання. З вказаних обставин, позивач вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві відповідач вказав, що плівковий електричний інфрачервоний настінний обігрівач-картина не внесений до Порядку забезпечення, обліку та експлуатації меблів, інвентарю і предметів господарчого призначення та норм їх забезпечення і експлуатації в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим 27.07.2012 р. наказом Міністерства юстиції України №1118/5. Крім цього, зберігання такого типу пристрою не передбачено Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затвердженні наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 р. №2823/5. З вказаних підстав, відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

21.11.2022 р. позивач звернувся до відповідача із заявою щодо надання дозволу видати в камеру плівковий настінний обігрівач картина камін, який не є саморобним (додатки сертифікати відповідності виробника) і не заборонений іншими нормами закону України. (а.с. 79-80, 82-86).

28.11.2022 р. відповідачем у листі №3/А-7939 відмовлено позивачу у видачі плівкового настінного обігрівача картини каміну, оскільки зазначений предмет не передбачений наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 р. №2823/5. (а.с. 81).

Також до матеріалів справи додано звіт про результати відвідування державної установи Чернівецький слідчий ізолятор 14-15.11.2022 р. (а.с. 87-96).

Матеріали справи містять характеристику на засудженого ОСОБА_1 . (а.с. 77-78).

Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно з ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров`я і добробуту її самої та її сім`ї, і право на забезпечення в разі безробіття, хвороби, інвалідності, вдівства, старості чи іншого випадку втрати засобів до існування через незалежні від неї обставини.

Згідно п.10-12 Мінімальних стандартних правил поводження з в`язнями (резолюція 663 CI (XXIV) (995_992) від 31 липня 1957 року Економічної і Соціальної Ради ООН) всі приміщення, якими користуються в`язні, особливо спальні, повинні відповідати всім санітарним вимогам, причому належну увагу слід звертати на кліматичні умови, особливо на кубатуру цих приміщень, на мінімальну площу їх, на освітлення, опалення і вентиляцію.

Відповідно до ч.1 ст.1 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 р. №1129-ІV (далі КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно з ч.1, 2 ст. 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 7 КВК України правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Дискримінація засуджених за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками забороняється.

Згідно з ч.1 ст. 102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КВК України особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КВК України засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.

Згідно з пп.15 ч. 1 ст. 18 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України від 23.06.2005 р. №2713-IV посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів зобов`язані створювати належні умови для тримання засуджених і осіб, узятих під варту, їх комунально-побутового і медико-санітарного забезпечення.

Відповідно до п. 18.1 Європейські пенітенціарні правила, прийнятих Комітетом Міністрів 11 січня 2006 року на 952-й зустрічі Заступників Міністрів, Розміщення ув`язнених, і зокрема, надання місць для сну, повинне проводитися з повагою до людської гідності та, по можливості, із забезпеченням можливості усамітнення, а також відповідно до санітарно-гігієнічних вимог з урахуванням кліматичних умов, і зокрема, площі, кубатури приміщення, освітлення, опалення та вентиляції.

Згідно положень Глави 4 розділу 9 Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 р № 1769/5 відповідно до вимог статті 11 Закону України Про попереднє ув`язнення та статті 115 КВК ув`язненим і засудженим забезпечуються побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни.

На підставі матеріалів справи встановлено, що позивач засуджений до довічного позбавлення волі та відбуває покарання в Державній установі Чернівецький слідчий ізолятор.

Позивач звертався до відповідача щодо надання дозволу видати в камеру плівковий настінний обігрівач картина камін, який не є саморобним (додатки сертифікати відповідності виробника) і не заборонений іншими нормами закону України.

28.11.2022 р. відповідачем у листі №3/А-7939 відмовлено позивачу у видачі плівкового настінного обігрівача картини каміну, оскільки зазначений предмет не передбачений наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 р. №2823/5.

Відповідно до статей 59, 102, 107 та 151 Кримінально-виконавчого кодексу України та з метою врегулювання порядку виконання та відбування кримінальних покарань у виді обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року №2823/5 затверджено Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі Правила №2823/5).

У пункті 2 розділу II Правил №2823/5 визначено перелік прав засуджених, серед яких визначено пристрої, якими дозволено користуватись у приміщеннях відбування покарання. Серед вказаного переліку відсутній плівковий настінний обігрівач картина камін.

Відповідно до положень п. 4 розділу II Правил №2823/5 засудженим забороняється мати при собі предмети і речі в асортименті і кількості, що виходять за межі, встановлені переліком.

Аналіз вказаних положень Правил №2823/5 дає підстави вважати, що перелік предметів якими дозволено користуватись у приміщеннях відбування покарання є вичерпним, а тому користування настінним обігрівачем, який відсутній у переліку предметів користування, заборонено.

Також, суд звертає увагу, що наказом Міністерства юстиції України від 27.07.2012 р. №1118/5 затверджено Порядок забезпечення, обліку та експлуатації меблів, інвентарю і предметів господарчого призначення та норм їх забезпечення і експлуатації в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України (далі Порядок №1118/5).

Додатком 1 до Порядку №1118/5 визначено номенклатуру та строки експлуатації меблів, інвентарю і предметів господарчого призначення в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Суд звертає увагу, що серед визначеного переліку інвентарю і предметів господарчого призначення відсутнє зазначення обігрівачів, в тому числі настінних обігрівачів картин камінів.

Таким чином, суд встановив, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у наданні дозволу на користування в камері настінною картиною-обігрівачем.

Щодо посилання позивача на звіт про результати відвідування державної установи Чернівецький слідчий ізолятор 14-15.11.2022 р. суд звертає увагу, що у вказаному звіті відсутні вказівки забезпечення засуджених чи надання дозволу на користування індивідуальними обігрівачами у приміщеннях відбування покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Враховуючи викладене, оскільки вказаними вище нормативно-правовими актами не передбачено користування засудженим в камері будь-якими настінними обігрівачами, то суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, а тому позов не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено суду правомірність відмови на користування в камері плівковим електричним інфрачервоним настінним обігрівачем-картиною, в той час як позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження порушення прав позивача суб`єктом владних повноважень.

У зв`язку із зазначеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до ч.2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки відповідач не поніс відповідні витрати з розглядом справи, суд не вирішує питання про їх стягнення.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення складання.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );

відповідач: Державна установа "Чернівецький слідчий ізолятор" (площа Соборна, 6, м. Чернівці, 58002, ).

Суддя Т.М. Брезіна