Справа № 160/8021/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2024 рокуСправа №160/8021/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
28.03.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - "позивач") до Військової частини НОМЕР_1 (далі - "відповідач"), третя особа - ОСОБА_2 (далі - "третя особа"), у якій просить:
- визнати бездіяльність, а саме нездійснення виплат військовою частиною НОМЕР_1 грошового забезпечення ОСОБА_1 протиправною та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснювати виплати грошового забезпечення в розмірі 50 відсотків від суми грошового забезпечення, щомісячно з дати зникнення безвісти ОСОБА_3 (з 29.08.2023).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є матір`ю зниклого під час участі у бойових діях військовослужбовця ОСОБА_3 . Позивач зверталась до військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 , який переслав заяви позивача відповідачу, але відповіді від військової частини НОМЕР_1 позивач не отримала. На адвокатський запит, що був надісланий через електронну пошту була отримана відповідь, що нарахування та виплата грошового забезпечення ОСОБА_3 припинена до отримання пакету документів або відмови на користь батьків від опікуна неповнолітньої дитини військовослужбовця. Позивач вважає таку відповідь бездіяльністю відповідача, зазначає, що до призову її сина за мобілізацією 24.05.2023 проживала з ним разом та він утримував її, оскільки вона є пенсіонером. Станом на сьогодні позивач, згідно з висновком ЛКК №12 від 29.02.2024, потребує постійного медикаментозного лікування, яке потребує чимало коштів, які міг би давати їй син, але він є зниклим безвісти. Позивач вважає зазначення черг у відповіді відповідача такою інформацією, що не відповідає дійсності. Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Якщо після призначення та виплати грошового забезпечення за його отриманням звертаються інші члени сім`ї, які мають на нього право, органи та підрозділи цивільного захисту здійснюють подальшу його виплату рівними частками між такими членами сім`ї. Питання щодо попередньо виплачених сум грошового забезпечення вирішується такими членами сімей за взаємною згодою або в судовому порядку. Відповідачем були порушені права позивача в частині отримання виплат, оскільки ніхто крім неї не подавав заяву на виплати та вона до зникнення безвісти свого сина, перебувала на його утриманні. Зважаючи на те, що у зниклого безвісти ОСОБА_3 є неповнолітній син, позивач просить визнати за нею право на отримання 50 відсотків від суми грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_3 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі №160/8021/24; призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
09.05.2024 до суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, останньою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, яким обґрунтовуються позовні вимоги. Зазначає, що на адвокатський запит було надано відповідь та роз`яснено вимоги законодавства, відповідно до яких клієнт мала б змогу згідно з вимогами чинного законодавства на оспорюваний вид виплат. Після вказаного повідомлення ані позивач, ані її представник не звертались на адресу частини за безпосереднім вирішенням питання. Відповідач вважає, що позивач не надав доказів належного звернення до відповідача для досудового врегулювання спору, а тому позовну заяву необхідно повернути позивачеві. Також зазначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Позивач просить визнати бездіяльність відповідача щодо нездійснення виплат відповідачем грошового забезпечення з 29.08.2023, тобто була обізнаною про порушення, на її думку, своїх прав у серпні 2023 року, не дивлячись на це з адвокатським запитом представник позивача звернулась 21.11.2023, при цьому отримавши 04.12.2023 відповідь від військової частини, з позовом звернулась лише 28.03.2023, тобто з пропуском строку звернення до суду. Відповідач також зазначає, що статусу зниклої безвісти особа набуває з моменту подання заявником до поліції заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду, лише після встановлення факту в судовому порядку, позивачі можуть розпочинати процедуру по наданню їм статусу членів сім`ї полеглого/зниклого безвісти. У даному випадку позивач до місцевого загального суду з заявою про визнання факту не зверталась, а тому підстави для визнання за нею статусу членів сім`ї полеглого/зниклого безвісти наразі відсутні, що свідчить про необхідність у відмові позовних вимог. У матеріалах справи відсутні докази подання заяви до органів поліції про те, що ОСОБА_3 зник безвісти під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. З урахуванням наявності у ОСОБА_3 неповнолітнього сина позивачу надано роз`яснення щодо порядку черговості отримання оспорюваних виплат.
Третій особі копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками направлені засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням, однак, поштове відправлення повернуто до суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Частиною 11 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
З урахуванням викладеного суд вважає третю особу належним чином повідомленою про розгляд справи судом.
Згідно із ч.ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 .
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно із сповіщенням від 31.08.2023 №358 солдат ОСОБА_3 , призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_1 24.05.2023, стрілець аеромобільного взводу аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , був вірний присязі у бою за Батьківщину, 29.08.2023 під час участі в бойових діях по забезпеченню здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі збройної агресії російської федерації, в АДРЕСА_1 , зник безвісті.
ОСОБА_3 від шлюбу з ОСОБА_2 , розірваного на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2021 у справі №766/1446/21, має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
18.10.2023 ОСОБА_1 звернулась до командира в/ч НОМЕР_1 із заявою, у якій просила розглянути документи щодо виплати грошового забезпечення, належні її синові, повідомила, що батько військовослужбовця солдата ОСОБА_3 помер у 2000 році, син проживає зі своєю матір`ю у Польщі.
Також 18.10.2023 ОСОБА_1 звернулась до командира в/ч НОМЕР_1 із заявою встановленої форми, у якій просила виплачувати всі належні кошти її синові, який зник безвісти 29.08.2023, на її особистий картковий рахунок.
ІНФОРМАЦІЯ_1 направив командиру в/ч НОМЕР_1 лист від 23.10.2023 за №мпз/7062, яким просив для надання відповіді матері ОСОБА_1 надати інформацію стосовно встановлення місця знаходження, акт службового розслідування по факту зникнення безвісти (потрапляння у полон) або надати акт про настання смерті для подальшого звернення до суду та оформлення відповідних допомог та пільг членам сім`ї на військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, та надіслав пакет документів на матір для вирішення питання виплати грошового забезпечення належного, але не отриманого ним до дня встановлення статусу зниклий безвісти.
21.11.2023 адвокатом адвокатського об`єднання «Олешко і Скрипка» Діною Берестовенко направлений Міністерству оборони України адвокатський запит з метою надання правничої допомоги ОСОБА_1 , що є матір`ю військовослужбовця, солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, з питання отримання грошового забезпечення, належного її сину, який зник безвісти 29.08.2023.
В адвокатському запиті представник позивача зазначила, що 18.10.2023 ОСОБА_1 подала заяви про виплату грошового забезпечення, належного її зниклому безвісти синові, разом з необхідними підтверджуючими документами через ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі свого боку ІНФОРМАЦІЯ_1 переслав 23.10.2023 засобами спецзв?язку весь пакет документів для розгляду заяви до військової частини НОМЕР_1 . Ця ситуація виникла з об`єктивних і не залежних від матері обставин по причині відсутності у неї поштової адреси військової частини НОМЕР_1 , на яку вона могла направити оригінали заяв з необхідними підтверджувальними документами, та просила надати наступну інформацію та документи:
- чи отримані військовою частиною НОМЕР_1 заяви ОСОБА_1 від 18.10.2023 з необхідними підтверджуючими документами;
- який розмір грошового забезпечення нарахований військовослужбовцю ОСОБА_3 відповідно до його грошового атестата та наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (надати копію чи витяг з відповідного грошового атестата);
- чи було відповідним наказом нараховано військовослужбовцю ОСОБА_3 , передбачену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 і в якому розмірі (якщо так, надати копію чи витяг з відповідного наказу);
- чи здійснювалися виплати грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 іншим особами (якщо так, перелік таких осіб);
- витяг з особової справи про склад сім`ї ОСОБА_3 .
Військовою частиною НОМЕР_1 на вказаний адвокатський запит надано відповідь від 04.12.2023 за вих. №1868/ФС, у якій повідомлено, що нарахування та виплата грошового забезпечення ОСОБА_3 припинена до отримання пакету документів або відмови на користь батьків від опікуна неповнолітньої дитини військовослужбовця.
Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. Порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).
У розумінні п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною 6 ст. 9 Закону №2011-XII встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (далі - Порядок №884).
Відповідно до п. 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).
За змістом п. 5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

У відповідності до п. 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

З наведеного законодавчого регулювання спірних правовідносин видно, що батьки зниклого безвісти військовослужбовця мають право на отримання грошового забезпечення такого військовослужбовця лише за умови відсутності у нього шлюбних відносин, а також за відсутності дітей.

Натомість, ОСОБА_3 є батьком неповнолітньої дитини, яка з ним не проживала, відтак, першочергове право на отримання грошового забезпечення в даній ситуації має законний представник неповнолітньої дитини, тобто матір такої дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України).

Отже, відповідно до положень цієї статті за батьком неповнолітньої дитини зберігається обов`язок щодо її забезпечення. Вимоги Порядку №884 не встановлюють будь-яких винятків стосовно дітей, які проживають, зокрема, після розірвання шлюбу з матір`ю цієї дитини.

Доводи позивача про те, що вона постійно проживала з сином, для вирішення спору правового значення не мають, з огляду на викладене.

Враховуючи зазначене, суд робить висновок, що відмовляючи позивачу у виплаті сум грошового забезпечення її сина, як безвісті зниклого військовослужбовця, відповідач діяв правомірно відповідно до норм чинного законодавства.

Щодо доводів про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає, що наведені відповідачем доводи є необґрунтованими, оскільки заявлений спір не стосується проходження особою публічної служби.

Також суд не знаходить підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 4 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, тому як у розглянутому випадку не передбачено обов`язкового досудового врегулювання спору, а позивач вживала заходів з метою отримання спірних виплат до звернення до суду з позовною заявою.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд робить висновок, що позовна заява не підлягає задоволенню.

З урахуванням відмови у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський