Справа № 585/3439/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 р.Справа № 585/3439/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Євтюшенкова В.І., м. Ромни, Роменський район, Сумська область, 42000, повний текст складено 17.11.23 року по справі № 585/3439/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати винесену відносно нього постанову серії ЕАТ №7519426 від 13.08.2023 про накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 425 грн. за ч.1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову зазначив, що 13.08.2023 рухався на своєму транспортному засобі, зареєстрованому у законному порядку «Yamaha Gear 4t НОМЕР_1 », реєстраційний номер транспорту НОМЕР_2 , близько 13:00 у Печерському районі міста Києва, по-вулиці Сорочинська 27, як несподівано почув ззаду нього сигнали авто патрульної поліції про те, щоб він з`їхав вліво та зупинився. Він зупинився, до нього підійшов інспектор ОСОБА_2 і почав вимагати у нього водійське посвідчення, не пояснивши при цьому конкретної, законної причини зупинки згідно статті 35 закону Національної поліції, не повідомивши про законні підстави для перевірки документів та зупинки його транспортного засобу. Коли він почав запитувати в нього конкретні, законні підстави для зупинки та перевірки документів, законної вимоги озвучено не було, а лише не зрозумілі, абсолютно розмиті причини, які інспектор придумував на ходу. Ніяких правопорушень він (позивач) не вчиняв перед самою зупинкою, тому сама зупинка його патрульними була не законною.

Під час діалогу з поліцейськими він вирішив показати своє водійське посвідчення, бо на нього чекали клієнти і він поспішав виконувати свої робочі обов`язки, потім показував свій техпаспорт на свій транспортний засіб, хоча на це також не було законної вимоги, але поліцейські все одно вимагали від нього документи, страховий поліс, який по-факту в нього був актуальний і тоді, і на даний час, але також не було законних підстав для його перевірки, так як він не був учасником ДТП та не було складання протоколу в той момент зупинки поліцейськими щодо нього. В той час, коли він розмовляв з юристом по-телефону, поліцейській підійшов до нього знову, та повідомив про те, що на нього складена постанова і поліцейський ОСОБА_3 почав озвучувати йому частину його прав вже в самому кінці, по-факту винесення постанови. Це його шокувало та обурило, бо за тими документами, які він показував поліцейським, було складено на нього постанову за наче б-то те, що він їм їх не показував. В додаток до цього його ніхто не попереджував про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, самої процедури розгляду справи не було. Жодного разу він не відмовив поліцейським показувати свої документи, але не було жодних законних вимог та підстав, які б зобов`язували його в той момент пред`явити поліцейським свої документи.

Позивач вказав на те, що працівником поліції при винесенні оскаржуваної постанови порушено порядок та процедуру розгляду справи, не досліджено належні та допустимі докази, не заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

Крім того, інспектором у постанові не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснювалось фіксування.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, будь-яких належних доказів, які б свідчили про вчинення ним порушення правил дорожнього руху при винесенні постанови інспектор йому не надав.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.11.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови, задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7519426 від 13.08.2023 року, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто з відповідача (суб`єкта владних повноважень) Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 в рахунок компенсації понесених судових витрат по сплаті судового збору 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що з нагрудного відеореєстратора № 472977, 476453 (надалі - відео Н/К №1 та Н/К№ 2) вбачається, що працівники поліції здійснили зупинку транспортного засобу GEAR номерний знак НОМЕР_4 під керуванням Позивача. На місці зупинки інспектор дотримуючись ЗУ «Про захист персональні даних» повідомили Позивача, що здійснили зупинку транспортного засобу у відповідності до п.3 ч. 1 cт. 35 ЗУ «Про національну поліцію» та попросили останнього, пред`явити документи передбачені п. 2.1 ПДР України. Як вбачається з відео працівники поліції неодноразово наголошували Позивачу пред`явити документи передбаченого пунктами 2.1. в та 2.1. ґ ПДР., про те позивач не пред`являв документи у відповідності до п.2.4 ПДР України.

Також скаржник зазначив, що Інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи, а саме в телефонному режимі про що зафіксовано на нагрудному реєстраторі. Крім цього після завершення телефонної розмови, Позивач, скориставшись свої правим, не заявляв жодних клопотань. Таким чином інспектор у відповідності до статті 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю правомірно виніс оскаржувану постанову.

Проте при винесені рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області поверхнево здійснено оцінку доказів, які були зібрані поліцейським у відповідності до ст. 251 КУпАП та прийшов до хибного висновку, що Позивачу не надали можливості скористатися свої правом на захист, при винесенні оскаржуваної постанови фактично не заслухав пояснення водія, не запитав, чи є у останнього якісь клопотання, та заперечення. Такими діями інспектор порушив права особи, яка притягається до адміністративної справи, що стало порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, та є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Апелянт зауважив, що порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення Інспектором не впливає на суть вчиненого порушення та не є підставою для задоволення позовних вимог. Такого висновку також дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні 761/4629/17 від 30.10.2017.

Позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7519426 від 13.08.2023 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 425 грн. за порушення ч.1 ст. 126 КУпАП. В постанові зазначено час та місце скоєння, суть та обставини правопорушення: 13.08.2023 о 12:57:08 в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не пред`явив свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб а також поліс обов`язкового страхування, чим порушив п. 2.4 а. ПДР. Дата розгляду справи 13.08.2023 13:05:07. Прийняте по справі рішення адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн. Графа: «до постанови додається» не заповнена (а.с.34-35).

Позивач з указаною постановою по справі про адміністративне правопорушення не погодився, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем п. 2.4 а Правил дорожнього руху, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про Національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліції», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до пунктів 2.1 а), б), ґ) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Пунктом 2.4 а) ПДР України встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно пункту 1.1. ПДР України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Статтею 15 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі, зокрема, посвідчення водія.

У відповідності до частини 1 статті 126 КУпАП визначено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

З аналізу частини першої статті 126 КУпАП убачається, що відповідальність водія за порушення цих норм настає за умови керування особою транспортним засобом.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Згідно з пунктом 38 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року (справа № 404/4467/16-а (2-іс/811/3/17) зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Отже, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, у разі відсутності події керування транспортним засобом, або його не доведенні належними доказами, особа не може бути піддана адміністративній відповідності.

Судовим розглядом встановлено, що 13.08.2023 відносно позивача інспектором управління патрульної поліції Мариничем О.В. складено постанову накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7519426, накладено на позивача за порушення вимог ч.1 ст. 126 КУпАП штраф у розмірі 425 грн.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що 13.08.2023 о 12:57:08 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Gear, реєстраційний номер транспорту НОМЕР_2 , в м. Київ, по вул. Ясорочинська, 27, не пред`явив свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб а також поліс обов`язкового страхування, чим порушив п.2.4 а. ПДР. Графа: «до постанови додається» не заповнена (а.с.34-35).

За нормами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням, наведеним у статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, відповідачем надано до матеріалів справи DVD-диск з відеозаписами з бодікамер поліцейських № 472977 та № 476453, однак, відомості про технічні засоби, якими здійснено дані відеозаписи, не внесені до оскаржуваної постанови.

Разом з тим, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Також, колегія суддів наголошує про наявність процесуального обов`язку відповідача, передбаченого частиною 2 статті 77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданих відповідачем відеозаписів в якості доказу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 05.03.2020 у справі №607/7987/17, від 19.02.2020 у справі № 524/1284/17, від 02.12.2019 у справі 766/16904/16-а, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 24.01.2019 у справі №428/2769/17, від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 30.05.2018 у справі №337/3389/16, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів ч.5ст.242 КАС України.

Колегія суддів враховує, що вимоги щодо обов`язкового зазначення в постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, передбачені КУпАП, який має вищу юридичну силу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно ч.2 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Таким чином, відеозаписи, надані відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, не можуть вважатися належними доказами по справі про адміністративне правопорушення.

Окрім того, під час огляду змісту оптичного диску, колегією суддів встановлено, що на відеозаписах відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Таким чином, надані суду відеозаписи взагалі не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що при перегляді вказаних відеофайлів судом було встановлено, що відеозаписи починаються із вимоги поліцейських про зупинку водія мопеда за допомогою гучномовця. Запис ведеться із середини салону службового автомобіля. При цьому, відеозапис не фіксує дорожню обстановку попереду автомобіля, а фіксує лише кермо автомобіля KIA. Після зупинення автомобіля поліцейських, останні виходять з машини та спрямовують рух до мопеду, який є припаркованим на узбіччі, не рухається. Далі зафіксовано спілкування поліцейських із позивачем, розгляд справи про адміністративне правопорушення та складання спірної постанови.

Отже, з досліджених відеозаписів встановлено, що момент руху транспортного засобу Gear, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 відсутній. Також на відеозаписах відсутній момент зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням позивача.

Таким чином, наданими відеозаписами не підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Gear, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем ПДР України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідачем не надано.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Колегія суддів зазначає, що сам факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Окрім того, з долученого позивачем відеозапису, встановлено що суб`єктом владних повноважень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не були дотримані норми Конституції України, КУпАП, та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, щодо права на захист.

Так, з відеозапису вбачається, що водій після розмови з поліцейським з приводу причини його зупинки, та вимоги поліцейського пред`явити йому документи, перелік яких визначений у п. 2.1 ПДР, спочатку запитує, що він порушив, потім пред`явив посвідчення водія, щодо свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та страхового полісу, то останній просить назвати йому законну причину зупинки та запитує, що він порушив, щоб пред`являти указані документи. Між водієм та поліцейськими відбувається розмова з цього приводу, після чого ОСОБА_1 вирішує комусь зателефонувати. Інспектор вимагає надати йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, водій говорить «зараз» і телефонує. Зі змісту телефонної розмови вбачається, що ОСОБА_1 має намір скористатись правовою допомогою, адже говорить про те, що він є членом клубу, доповідає ситуацію, запитує, як поступити йому у даному випадку, але інспектор поліції весь час перебиває ОСОБА_1 , вимагає надати йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і в той час, як ОСОБА_1 не закінчивши розмову продовжує консультуватись в телефонному режимі з приводу ситуації, що склалась, інспектор говорить «ви порушили п.2.4 ПДР, на Вас буде складена постанова», після чого роз`яснює ст. 63 Конституції України та права. Водій зазначає, що не відмовляється показати техпаспорт, а працівник поліції запитує «хто його навчив обманювати», запитує адресу водія. ОСОБА_1 пред`являє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в телефоні, а інспектор зазначає, що він вже розглядає справу, прийняв рішення, «Ви порушили ПДР» та запитує, чи буде водій отримувати копію постанови.

Такими діями інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, що стало порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, та є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, з указаного відеозапису, який долучив позивач, вбачається, що, окрім не надання водію права скористатись своїм правом на захист, при винесенні оскаржуваної постанови інспектор фактично не заслухав пояснення водія, не запитав, чи є у останнього якісь клопотання, та заперечення.

26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17 вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, з досліджених в судовому засіданні доказів, суд вбачає, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем п. 2.4 а Правил дорожнього руху, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду із прав людини, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже таким чином суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод («Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем у встановленому порядку не доведено обґрунтованості прийняття оскаржуваної постанови з урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття, що є підставою для її скасування.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень, у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова інспектора 4 батальйону 3 роти рядового поліції УПП у м. Київ ДПП України Маринич Олександра Вікторовича серія ЕАТ № 7519426 від 13.08.2023 не відповідає вимогам статті 280 КУпАП, оскільки при розгляді справи про адміністративне правопорушення не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, а також не було з`ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.11.2023 року по справі № 585/3439/23 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.11.2023 по справі № 585/3439/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко