Справа № 460/19548/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/19548/23 пров. № А/857/21493/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця Р. А., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі № 460/19548/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя в 1-й інстанції Комшелюк Т. О.,

дата ухвалення рішення 13 жовтня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 13 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області №62 від 19 травня 2023 року про відмову їй у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області призначити та виплачувати їй з 07 березня 2022 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області №62 від 19 травня 2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 11 травня 2023 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не було враховано, що на момент звернення позивача 11 травня 2023 року страховий стаж становить 41 рік 05 місяців 19 днів. Пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 04 роки 09 місяців 18 днів. Крім того, зазначає, що зарахувати до пільгового стажу роботи з 09 квітня 1985 року по 31 липня 1988 року на посаді «електромонтер - кабельник в електричному цеху» згідно з довідкою про підтвердження пільгового характеру роботи від 28 червня 2022 року №43 підстав немає, оскільки посада, яку займала ОСОБА_1 , не передбачена Списком № 2, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, яка чинна на час роботи позивача.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що за приписами п.3 Порядку №383 у спірний період її роботи необхідно застосовувати Список №2, який був чинний у цей період, а саме: Список, затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22 серпня 1956 року, у якому зазначено, зокрема, що посада, на якій вона працювала у спірний період відноситься до посад, що дають право на призначення пільгової пенсії за Списком №2. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15 квітня 2022 року звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №62 від 18 квітня 2022 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

08 липня 2022 року позивач повторно звернулася з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

15 липня 2022 року позивачу рішенням пенсійного органу повторно було відмовлено у призначенні пенсії.

19 грудня 2022 року позивачем отримано статус ВПО, що підтверджується відповідною довідкою, доданою до матеріалів справи.

11 травня 2023 року позивач звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058.

За принципом екстериторіальності заява та додані до неї документи розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням від 19 травня 2023 року №62 відмовлено у задоволенні заяви позивача. Вказано, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 09 квітня 1985 року по 31 липня 1988 року на посаді електромонтер-кабельник в електричному цеху згідно із довідкою від 28 червня 2022 року №43, оскільки зазначена посада не передбачена постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1176 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільговому розмірі» (чинна на час роботи). На підставі наданих до заяви про призначення пенсії документів встановлено, що страховий стаж позивача склав 41 рік 5 місяців 19 днів, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах - 4 роки 9 місяців 18 днів. Отже, позивачем не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, звернувся з цим позовом у суд.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу протиправно не зараховано до пільгового стажу період з 09 квітня 1985 року по 31 липня 1988 року, оскільки посада, на якій працювала позивач у спірний період (з 09.04.1985 по 31.07.1988) відноситься до посад, які дають право на призначення пільгової пенсії відповідно до Списку №2, а тому оскаржуване рішення пенсійного органу №62 від 19 травня 2023 року є протиправним та підлягає скасуванню, а відтак враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 досягнула відповідного віку, має необхідний загальний страховий стаж та спеціальний стаж роботи за Списком №2 з метою захисту прав останньої необхідно зобов`язати в Рівненській області призначити позивачу з 11 травня 2023 року (з дня звернення за пенсією) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Разом з тим, щодо позовної вимоги про призначення пенсії з 08 липня 2022 року, то у задоволенні такої необхідно відмовити, оскільки матеріалами справи стверджується, що наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, пенсійним органом прийнято рішення 15 липня 2022 року, яким відмовлено у призначенні пенсії, таке є чинним та не оскаржено у судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що відповідач оскаржує рішення в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 (далі - Закон №1058-IV).

За змістом ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статі 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, відповідачем вказано на відсутність у позивача необхідного пільгового стажу роботи за Списком №2. Разом з тим, наявність загального страхового стажу та досягнення позивачем визначеного законом віку відповідачами не оскаржується.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.48 КЗпП України, ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічне встановлено в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) та в п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі - Інструкція №58).

Як передбачено пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Вимогами п.20 Порядку №637 визначено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, в яких має бути зазначені періоди, що зараховуються до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, що зараховується до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, на підставі яких видана довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Як передбачено пунктом 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення 08 травня 1984 року): запис №7 09 квітня 1985 року прийнята до Запорізької ДРЕС імені ХХV з`їзду КПРС по направленню після закінчення Бурштинського енергетичного технікуму в електричний цех електромонтером-кабельником 3 розряду; запис №8 від 01 серпня 1988 року у зв`язку переходом на нові умови оплати праці переведена в електричному цеху електромонтером 2 розряду по ремонту і монтажу кабельних ліній.

Крім того, зі змісту довідки №43 від 28 червня 2022 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була прийнята та працювала повний робочий день на Запорізькій ДРЕС імені XXV з`їзду КПРС, в електричному цеху електромонтером-кабельником з 09.04.1985 року (наказ №366к від 08 квітня 1985 року) по 31 липня 1988 року (наказ №194 від 29.06.1988 року). Виконувала роботи та була зайнята на роботах з ремонту та монтажу кабельних ліній в котлотурбінних цехах і паливоподаванні, що передбачено Списком №2, розділ XIV «Електростанції, енергопоїзда, паросилове господарство для виробничих цілей», пункт а)-робітники, затвердженого постановою Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173.

Матеріалами справи стверджується, що рішенням пенсійного органу від 19 травня 2023 року №62 відмовлено у задоволенні заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки до пільгового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 09 квітня 1985 року по 31 липня 1988 року на посаді електромонтер-кабельник в електричному цеху згідно із довідкою від 28 червня 2022 року №43. Зокрема пенсійний орган зазначив, що посада, на якій працювала позивач, не передбачена постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1176 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільговому розмірі» (чинна на час роботи). Таким чином, страховий стаж позивача склав 41 рік 5 місяців 19 днів, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах - 4 роки 9 місяців 18 днів, тому підстави для призначення вказаної пенсії відсутні.

За змістом пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, у спірний період роботи заявника діяв Список, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956.

Відповідно до розділу ХІV «Електростанції, енергопоїзда, паросилове господарство для виробничих цілей» Списку №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. № 1173, правом на пільгову пенсію користуються: слюсарі та електромонтери чергові, слюсарі та електромонтери з ремонту та обслуговування обладнання та автоматики в цехах: котелень, машинних (теплосилових), паливоподачі та пилоприготування.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посада, на якій працювала позивач у спірний період (з 09 квітня 1985 року по 31 липня 1988 року), відноситься до посад, які дають право на призначення пільгової пенсії відповідно до Списку №2, а тому спірний період роботи з 09 квітня 1985 року по 31 липня 1988 року необхідно зарахувати до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії по Списку №2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, п.1 ч.1 ст.45 Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачає, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тому враховуючи ту обставину, що позивач із заявою про призначення пенсії звернулася до відповідача 11 травня 2023 року, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення пенсії позивачу з дня звернення до відповідача, тобто 11 травня 2023 року.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу протиправно не зараховано до пільгового стажу період з 09 квітня 1985 року по 31 липня 1988 року, оскільки посада, на якій працювала позивач в спірний період (з 09.04.1985 по 31.07.1988), відноситься до посад, які дають право на призначення пільгової пенсії відповідно до Списку №2, а тому оскаржуване рішення пенсійного органу №62 від 19 травня 2023 року є протиправним та підлягає скасуванню, а відтак враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 досягнула відповідного віку, має необхідний загальний страховий стаж та спеціальний стаж роботи за Списком №2 з метою захисту прав останньої необхідно зобов`язати в Рівненській області призначити позивачу з 11 травня 2023 року (з дня звернення за пенсією) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі № 460/19548/23 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі № 460/19548/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 05 червня 2024 року.