Справа № 160/4083/24
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2024 рокуСправа №160/4083/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
Обставини справи: 13.02.2024 року за допомогою системи "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати пункт 12 наказу №287 командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13 серпня 2023 року в частині звільнення капітана ОСОБА_1 від займаної посади та зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та утримувати в списках особового складу військової частини НОМЕР_3 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ №296 командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 17 серпня 2023 року про звільнення від займаної посади капітана ОСОБА_1 зарахування його в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та утримувати в списках особового складу військової частини НОМЕР_3 ;
- поновити капітана ОСОБА_1 на посаді начальника командного пункту заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_3 ;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку грошове забезпечення у повному обсязі за період з 17.08.2023 року до дня прийняття судом рішення у цій справі, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, премій тощо), що були встановлені позивачу за посадою до зарахування у розпорядження (поза штатом), з урахуванням вже виплачених сум та індексації.
В обґрунтування правової позиції відповідач зазначає, що вважає наказ військової частини НОМЕР_3 по стройовій частині від 17 серпня 2023 року таким, що винесений з порушенням норм чинного законодавства і нормативно правових актів, та таким, що прямо порушує законні права позивача та його інтереси, оскільки впродовж всього періоду проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 позивач жодного разу не перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, висновку військово-лікарської комісії не було, а підстави, на які посилаються у наказі №296 від 17.08.2023 року є недійсними та непідтвердженими.
Ухвалою суду від 29.03.2024 року відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
06.05.2024р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив від військової частини НОМЕР_3 , в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування правової позиції відповідач зазначає, що 13.08.2023р. наказом командира військової частини НОМЕР_2 №287 (по особовому складу) позивача виведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 на підставі якого видано наказ (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_3 від 17.08.2023 №96. Призначення та зняття з посад військовослужбовців офіцерського складу відноситься до номенклатури посад командира військової частини НОМЕР_2 в підпорядкуванні якої перебувала військова частина НОМЕР_3 .
13.05.2024р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив від військової частини НОМЕР_2 , в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування правової позиції відповідач зазначає, що капітан ОСОБА_1 залишається на всіх видах забезпечення та у списках військової частини НОМЕР_3 і виконує обов`язки військової служби у межах, визначених командиром військової частини НОМЕР_3 . Також відповідач зазначає, що на даний час не є можливим поновлення позивача на посаді начальника командного пункту заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_3 , так як військова частина НОМЕР_3 з 01.03.2024 не підпорядкована військовій частині НОМЕР_2 .
Ухвалою суду від 13.05.2024р. поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду у даній справі та відмовлено у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_2 про залишення позову без розгляду у справі №160/4083/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Станом на 05.06.2024р. до суду не надходили інші заяви по суті.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 11.04.2022р. №88 (по стройовій частині), відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом наказано включити до списків військової частини НОМЕР_3 та призначити капітана у запасі ОСОБА_1 , начальником командного пункту заступником начальника штабу з бойового управління.
Пунктом 12 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №287 від 13.08.2023р. капітана ОСОБА_1 , начальника командного пункту заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_3 , звільнено з займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 13 серпня 2023 року.
Вказане рішення ґрунтується на положеннях підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1152/2008 (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи до їх повернення).
Пунктом 5 наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №296 від 17.08.2023р. капітана ОСОБА_1 , начальника командного пункту заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_3 , звільнено від займаної посади і зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , з утриманням в списках особового складу військової частини НОМЕР_3 .
Підстава: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) 13 серпня 2023 року №287.
Рапортом від 22.01.2024р. позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_3 з проханням клопотати перед вищим командуванням про повернення в штат.
Листом від 27.01.2024р. вих.№1669/149 військова частина НОМЕР_3 повідомила військовослужбовця ОСОБА_1 про те, що командир військової частини НОМЕР_3 на цей час за номенклатурою посад не може призначати та звільняти військовослужбовців з посад підрозділу. Також в листі повідомлено, що відповідно до морально ділових якостей військовослужбовця ОСОБА_1 , вільних посад у підрозділі не має.
Клопотанням від 30.03.2024р. за №1669/1075 командир військової частини НОМЕР_3 звернувся до командира військової частини НОМЕР_4 з проханням призначити капітана ОСОБА_1 , колишнього начальника командного пункту заступника начальника штабу з бойового управління штабу військової частини НОМЕР_3 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 на вільну посаду до піхотного батальйону НОМЕР_5 окремої піхотної бригади.
Не погоджуючись з наказами №287 від 13 серпня 2023 року та №296 від 17 серпня 2023 в частині звільнення ОСОБА_1 з займаної посади і зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , позивач звернувся з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.
Спірні відносини врегульовані законами України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).
Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами 2-4 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до абз.1 та 2 п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно із пп.1 п.81 Положення №1153/2008 призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.
Відповідно пп.15 п.116 Положення №1153/2008 зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення.
Згідно з п.4.17 Положення №1153/2008 зарахування військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб здійснюється з урахуванням таких особливостей, зокрема, звільнення з посад і зарахування військовослужбовців у випадку, визначеному підпунктом 15 пункту 116 Положення, проводяться з дня вибуття з військової частини на лікування в розпорядження посадової особи, до номенклатури посад якої належить посада офіцера, або в розпорядження керівника органу військового управління, командира з`єднання, у підпорядкуванні яких є військова частина, де проходила військову службу особа рядового, сержантського або старшинського складу.
З аналізу наведених норм слідує, що звільнення з посади і зарахування військовослужбовця здійснюється, зокрема, у разі перебування військовослужбовця на тривалому лікуванні, з дня вибуття з військової частини на лікування.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) можуть бути оскаржені військовослужбовцями в порядку, передбаченому законами, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч.1).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2).
Водночас, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, відповідачем військовою частиною НОМЕР_2 не надано суду належних та допустимих доказів перебування військовослужбовця ОСОБА_1 на тривалому лікуванні, з вибуттям його на лікування з 13.08.2023р.
Отже, звільнення позивача з займаної посади і зарахування його у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , здійснено без належної правової підстави, у зв`язку з чим підлягають визнанню протиправними та скасуванню пункт 12 наказу №287 командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13 серпня 2023 року щодо звільнення капітана ОСОБА_1 від займаної посади та зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та утримувати в списках особового складу військової частини НОМЕР_3 , та пункт 5 наказу №296 командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 17 серпня 2023 року щодо звільнення від займаної посади капітана ОСОБА_1 зарахування його в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та утримувати в списках особового складу військової частини НОМЕР_3 .
Щодо інших позовних вимог про поновлення капітана ОСОБА_1 на посаді начальника командного пункту заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_3 , та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку грошове забезпечення у повному обсязі за період з 17.08.2023 року до дня прийняття судом рішення у цій справі, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, премій тощо), що були встановлені позивачу за посадою до зарахування у розпорядження (поза штатом), з урахуванням вже виплачених сум та індексації, суд зазначає наступне.
Пунктом 251 Положення №1153/2008 в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, резервісти призиваються на військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.
Абзацами 2-3 п.2 ст.8 Закону №2011-XII (в редакції Закону № 328-V від 03.11.2006) передбачалося, що у разі незаконного звільнення з військової служби або переміщення по службі військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом або перебуває на кадровій військовій службі, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. Посада вважається нижчою, якщо за цією посадою штатним розписом передбачено нижче військове звання, а за умови рівних звань - менший посадовий оклад. У разі якщо штатним розписом передбачено два військових звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або вищий посадовий оклад. У разі заподіяння йому таким звільненням (переміщенням) моральної шкоди вона може бути відшкодована за рішенням суду.
У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21 березня 2024 року № 3621-IX (який набрання чинності 04.05.2024р.), пункт 2 статті 8 викладено в такій редакції:
"2. Військовослужбовці не можуть бути звільнені з військової служби до набуття права на пенсію за вислугу років, крім випадків, передбачених законом".
Абзацом 2 п.257 Положення №1153/2008 передбачено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Пунктом 83 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби, рівня їх професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка). Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.
Згідно з п.232 Положення №1153/2008 у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.
Разом з тим, п.9 розділу XXXI. Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерство Оборони України №260 від 07.06.2018р., передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.
До розрахунку грошового забезпечення у такому разі включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за займаною штатною посадою до звільнення або переміщення на нижчеоплачувану посаду, з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення.
Одноразові додаткові види грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не виплачуються.
Зі змісту наведених норм слідує, що з урахуванням особливостей проходження військової служби в особливий період, поновлення незаконно звільненого військовослужбовця, на попередній або рівнозначній посаді, здійснюється відповідною посадовою особою, яка має право звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у разі встановлення, зокрема, рішенням суду незаконності такого звільнення, та з урахуванням досвіду служби, рівня професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України, для рівнозначної посади.
Таким чином, орган який розглядає спір щодо законності звільнення з посади військовослужбовця не наділений повноваженнями щодо його поновлення на попередній або рівнозначній посаді, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про поновлення капітана ОСОБА_1 на посаді начальника командного пункту заступника начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_3 , та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку грошове забезпечення у повному обсязі за період з 17.08.2023 року до дня прийняття судом рішення у цій справі, слід відмовити.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У цьому контексті, суд звертає увагу на справу «Серявін та інші проти України» рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року, згідно якої зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У справі «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, що є наслідком для їх часткового задоволення.
Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 12 наказу №287 командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13 серпня 2023 року щодо звільнення капітана ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від займаної посади та зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та утримувати в списках особового складу військової частини НОМЕР_3
Визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу №296 командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 17 серпня 2023 року щодо звільнення від займаної посади капітана ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахування його в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та утримувати в списках особового складу військової частини НОМЕР_3 .
В задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко