Справа № 620/9954/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
28 травня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/9954/21
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Бородавкіної С.В.,
за участі секретаря - Михайлової І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 229 КАС України, клопотання позивача у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
На адресу Чернігівського окружного адміністративного суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУПФУ в Чернігівській області) про виконання рішення суду від 28.10.2021 у справі №620/9954/21.
Позивачем подано клопотання в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у якому ОСОБА_1 просив:
- відмовити в прийнятті звіту, який був поданий після встановленого судом терміну на подання такого звіту та не містить доказів виконання рішення суду від 28.10.2021 по справі №620/9954/21, як у частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром, так і в частині виплати пенсії за минулий час;
- за неподання у встановлений судом термін звіту про виконання рішення суду по справі №620/9954/21 та за невиконання та ухилення від виконання цього рішення суду накласти штраф відповідно до приписів частин 2, 3, 4 ,7 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_2 у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та половину цієї суми штрафу стягнути на його користь;
- встановити новий строк на подання звіту про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі №620/9954/21.
Заява мотивована тим, що відповідачем рішення суду належним чином не виконується.
Ухвалою суду від 01.02.2024 у задоволенні клопотання відмовлено (а.с. 80-82 т.2).
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2024 ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду (а.с. 112-114 т.2).
Разом з тим, згідно листа ГУПФУ в Чернігівській області від 30 червня 2022 року №4858-3563/У-02/8-2500/22 різниця пенсії на виконання рішення суду за період з 01.04.2019 по 31.05.2022 складає 1 248 221,23 грн. (а.с. 160 т.1).
Таким чином, вказана відповідачем у звіті про виконання рішення суду сума заборгованості по пенсії у розмірі 978 807,88 грн. не узгоджується з сумою (1 248 221,23 грн.), яка була визначена ним раніше.
На переконання колегії суддів, без надання оцінки даним обставинам щодо розміру заборгованості по пенсії позивача, висновок суду першої інстанції про те, що в межах спірних правовідносин відповідач виконав рішення суду від 22.10.2021 є передчасним.
Позивач у судовому засіданні 09.05.2024 заяву підтримав та просив її задовольнити.
Позивач надіслав додаткові пояснення, у яких зазначив, що справа №620/555/21 не має відношення до справи №620/9954/21 у зв`язку з різними предметами позовів. Крім того, кожний новий розрахунок на доплату пенсії не може анулювати попередній.
Дослідивши матеріали справи, поданий ГУПФУ в Чернігівській області звіт про виконання рішення суду, суд зазначає таке.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі №620/9954/21, яке набрало законної сили 03.02.2022, позовні вимоги задоволено частково та, у тому числі, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 квітня 2019 року з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, зазначених у довідці Ліквідаційної комісії МВС України в Чернігівській області від 08.02.2021 №101/8988, доплат та підвищень до пенсії (збільшення основного розміру пенсії 25%), інвалід війни 2 групи при виконанні обов`язків в/с, 1 категорія ЧАЕС (під час служби), інвалід 2 групи «А», інвалід війни 2 групи при виконанні обов`язків в/с), у розмірі 80% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром та з врахуванням раніше виплачених сум (а.с. 63-67, 101-110 т.1).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 встановлено судовий контроль за виконанням вищевказаного рішення суду, зобов`язано ГУПФУ в Чернігівській області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали подати до Чернігівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі №620/9954/21 (з відповідними доказами) (а.с. 35-36 т.2).

Вказана ухвала доставлена до електронного кабінету відповідача 19.12.2023 о 17:08, про що складено відповідну довідку (а.с. 38 т.2).

ГУПФУ в Чернігівській області 08.01.2024 до Чернігівського окружного адміністративного суду подано звіт про виконання рішення суду від 28.10.2021 у справі №620/9954/21, у якому зазначено, що на виконання ухвали суду проведено ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.04.2019 без обмеження її максимальним розміром. Доплата пенсії за період з 01.04.2019 по 31.05.2022 склала 48678,06 грн., а за період з 01.07.2019 по 31.01.2024 склала 8055,60 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, в контексті зазначеного Шостим апеляційним адміністративним судом в постанові від 19.03.2024, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

В постанові від 3 квітня 2019 року у справі №820/4261/18 Верховний Суд встановив необхідність існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. У зв`язку з цим, суди попередніх інстанцій при вирішенні спору мають дослідити характер правовідносин, що виникли між сторонами та звертати увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення. Порушенням норм процесуального права є незастосування спеціальних правових норм, передбачених у статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проаналізувавши наведені у звіті пояснення та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив, що листом від 30.06.2022 відповідач повідомив позивача про виконання рішення суду по справі №620/9954/21 та зазначив, що різниця пенсії за період з 01.04.2019 по 31.05.2022 складає 1248221,23 грн. (а.с. 160 т.1).

Надалі відповідач склав розрахунок, відповідно до якого заборгованість по пенсії позивача за період з 01.01.2019 по 31.05.2022 складає 978807,88 грн. (а.с. 62 т.1).

На виконання ухвали суду від 19.12.2023 по справі №620/9954/21 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії. Доплата пенсії з 01.07.2019 по 31.01.2024 склала 8055,60 грн. (а.с. 178 т.2).

Таким чином, вказана відповідачем у звіті про виконання рішення суду сума заборгованості по пенсії у розмірі 978807,88 грн. не узгоджується з сумою (1248221,23 грн.), яка була визначена ним раніше.

Надаючи пояснення щодо вказаних розбіжностей ГУПФУ в Чернігівській області зазначило, що різниця у заборгованості по пенсії виникла у зв`язку з виконанням відповідачем рішення суду по справі №620/555/21.

Однак, суд до таких доводів ставиться критично з огляду на те, що рішення суду у справі №620/9954/21, як і нарахована при його виконанні заборгованість, жодним чином не стосується процесу та порядку виконання рішення по справі №620/555/21. Кожне з цих рішень є самостійним предметом дослідження та виконання, з огляду на різні предмети та підстави позовів.

З урахуванням наведених обставин справи, характеру спірних правовідносин, суд вважає за необхідне визнати поданий ГУПФУ в Чернігівській області звіт по справі №620/9954/21 таким, що не підтверджує належним чином виконання рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Разом з тим, суд наголошує, що невиконання судового рішення тягне за собою кримінальну, адміністративну, цивільну, дисциплінарну відповідальність та застосування штрафних санкцій.

Кримінальна відповідальність настає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, а також умисне невиконання службовою особою рішення Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України та умисне недодержання нею висновку Конституційного Суду України (стаття 382 Кримінального кодексу України).

Адміністративна відповідальність настає за залишення посадовою особою без розгляду окремої ухвали суду або невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону, а так само несвоєчасна відповідь на окрему ухвалу суду( стаття 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Цивільна відповідальність настає за завдання шкоди невиконанням судового рішення, тобто шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування (стаття 1173 Цивільного кодексу України), відшкодовується за загальними правилами, встановленими цивільним законодавством України.

Дисциплінарна відповідальність настає за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, а також за вчинок, який порочить особу як державного службовця або дискредитує заклад, установу, підприємство чи державний орган, в якому особа працює, в тому числі й за невиконання судових рішень.

Відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Суд звертає увагу, що призначенням вказаної норми є встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах та забезпечення їх виконання.

У свою чергу, накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафних санкцій є заходом для забезпечення права громадян на судовий захист у разі невиконання рішення суду. Для того щоб накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, суд повинен встановити, що постанова не виконана та з`ясувати причини її невиконання.

Суд має право, але не зобов`язаний накладати штраф. Якщо під час судового розгляду цього питання буде встановлено, що посадова особа або орган, відповідальні за виконання постанови, діяли добросовісно, то саме лише невиконання постанови не містить складу правопорушення, за яке можлива юридична відповідальність у вигляді штрафу.

Окремі порушення під час виконання постанови суду не можуть бути підставою для накладення штрафу, якщо відсутній причинно-наслідковий зв`язок між цими порушеннями і невиконанням постанови.

Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, на підставі частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні клопотання в частині накладення штрафу на керівника ГУПФУ в Чернігівській області та задовольнити клопотання в частині встановлення відповідачу нового строку для подання звіту про виконання судового рішення в цій справі, з одночасним попередженням про відповідальність керівника суб`єкта владних повноважень за повторне невиконання рішення суду.

Керуючись статтями 241-243, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області в прийнятті звіту про виконання рішення суду у справі №620/9954/21.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі №620/9954/21 - п`ятнадцять днів з дня отримання даної ухвали.

Попередити Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про можливість накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу, передбаченого частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повторного невиконання рішення суду.

У задоволенні решти клопотання - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 04.06.2024.

Суддя С.В. Бородавкіна