Справа № 990/56/24
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2024 року

м. Київ

справа №990/56/24

адміністративне провадження № П/990/56/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Загороднюка А.Г., Мацедонської В.Е., Соколова В.М.

секретаря судового засідання: Мамчича Р.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Предоляк Н.Ю.

представника третьої особи Нарольської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Вища рада правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення від 16 січня 2024 року № 2/пс-24,

В С Т А Н О В И В:

1. У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія, відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16 січня 2024 року № 2/пс-24;

- зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України прийняти рішення про рекомендування ОСОБА_1 для переведення на посаду судді Київського окружного адміністративного суду.

2. На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку зі скасуванням у судовому порядку рішень Вищої ради юстиції від 17 травня 2010 року № 344/0/15-10 та № 345/0/15-10 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді окружного адміністративного суду міста Києва за порушення присяги», а також постанови Верховної Ради України від 03 червня 2010 року № 2316-ІV «Про звільнення суддів» в частині його звільнення, з 16 березня 2006 року автоматично поновлена дія постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 16 березня 2006 року № 3565-ІV, якою його обрано на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва безстроково. Відповідно, відпали всі перепони з реалізації права на здійснення професійної діяльності судді, проте станом на час звернення до суду він не може здійснювати правосуддя з незалежних від нього причин, а саме у зв`язку з невключенням до штату суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, що призводить і до невиконання рішення Європейського Суду з прав людини від 19 січня 2017 року у справі «Куликов та інші проти України».

3. 29 листопада 2023 року позивач звернувся з заявою до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) та ВККС про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя, виконання рішення ЄСПЛ та вирішення питання щодо переведення на посаду судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва, на що отримав відмову.

4. Вважає рішення ВККС від 16 січня 2024 року № 2/пс-24 є незаконним та підлягає скасуванню оскільки у ньому здійснено покликання на Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» від 09 грудня 2023 року № 3511-ІХ (далі - Закон № 3511-ІХ), який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

5. Так, на переконання позивача, питання переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у разі реорганізації чи ліквідації суду, стосується та вирішено нормами Закону № 3511-ІХ щодо судді, який знаходиться у штаті відповідного суду та отримує суддівську винагороду. У той же час позивач протиправно не зарахований до штату суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, а його заява про переведення до Київського окружного адміністративного суду є способом виконання рішення ЄСПЛ від 19 січня 2017 року, постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 800/305/17 та рішення ВРП від 26 січня 2021 року.

6. Оскільки з заявою до ВРП та ВККС щодо реалізації свого права бути переведеним до іншого суду позивач звернувся до набрання чинності Закону № 3511-ІХ, то таким чином він вважає що положення вказаного Закону не можуть застосовуватися до спірних правовідносин в силу вимог статті 58 Конституції України. Враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, вважає що у його випадку не може бути застосована зворотна дія закону у часі, адже правовідносини між ним та ВРП, ВККС щодо переведення на посаду судді виникли до набрання чинності Законом № 3511-ІХ.

7. Також позивач наголошував на тому, що законодавством України не визначено що у разі незаконного звільнення судді, він не має права бути поновленим на посаді, у тому числі шляхом переведення на посаду до іншого суду, без підтвердження відповідності займаній посаді. Отже, у позивача, якого незаконно звільнили та незаконність такого звільнення встановлена в судовому порядку, існувало чітке розуміння свого права бути поновленим на посаді судді шляхом переведення на посаду до іншого суду, без підтвердження відповідності займаній посаді та проходження кваліфікаційного оцінювання.

8. Звертав увагу на законні, легітимні очікування, що є одним із проявів справедливості у праві, бути поновленим на посаді судді шляхом переведення на посаду судді до іншого суду у разі незаконного звільнення та незаконність звільнення якого встановлена у судовому порядку.

9. Вважає, що саме зобов`язання ВККС прийняти рішення про рекомендування ОСОБА_1 для переведення на посаду судді до Київського окружного адміністративного суду забезпечить ефективний захист порушених прав в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та належне вирішення спору, адже виключить необхідність повторного звернення до суду із новим позовом.

10. Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, а ухвалою від 11 березня 2024 року відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

11. Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задоволено та поновлено строк звернення до суду з цим адміністративним позовом.

12. 28 березня 2024 року відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому висловив незгоду з доводами позивача, проти позову заперечував, вважав позовні вимоги безпідставними і необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

13. Зазначав, що за загальним правилом, зокрема відповідно до статті 82 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) переведення судді здійснюється за результатами конкурсу.

14. За позицією відповідача, на підставі постанови Верховної Ради України від 22 березня 2006 року № 3565-ІV ОСОБА_1 обіймав і, з урахуванням скасування відповідних актів про його звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва, продовжує обіймати посаду судді цього суду безстроково.

15. У відзиві відповідач вказував на те, що після набрання чинності Закону № 3511-ІХ, а саме з 30 грудня 2023 року, позивач, як суддя Окружного адміністративного суду міста Києва може бути рекомендований Комісією для переведення на посаду судді до іншого суду того самого рівня без конкурсу виключно після підтвердження відповідності займаній посаді судді.

16. З набранням чинності Законами України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та № 1402-VIII встановлено обов`язкову процедуру та передбачено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до 30 вересня 2016 року, має бути оцінена у визначеному Законом порядку (підпунктом 4 пункту 16-1 Розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України).

17. Зважаючи на те, що станом на момент розгляду Комісією питання про рекомендування ОСОБА_1 для переведення на посаду судді до іншого суду, він не пройшов процедуру підтвердження відповідності займаній посаді, та з огляду вимоги пункту 61 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, відповідач звертав увагу на відсутність підстав для внесення рекомендації до ВРП про переведення позивача до Київського окружного адміністративного суду.

18. Також відповідач у відзиві на позовну заяву звертав увагу на те, що у провадженні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду перебуває касаційна скарга ОСОБА_1 на судові рішення у справі № 380/2696/21, у якій зокрема заявлено позовну вимогу зобов`язати Окружний адміністративний суд міста Києва зарахувати позивача до складу суддів цього суду. З огляду на те, що процедуру ліквідації Окружного адміністративного суду міста Києва ще не завершено, відповідач вказує на відсутність підстав вважати, що розгляд питання про внесення Комісією рекомендацій про переведення позивача до Київського окружного адміністративного суду є належним способом виконання рішення ЄСПЛ у справі «Куликов та інші проти України».

19. Також відповідач вважає помилковим твердження позивача про те, що при вирішенні Комісією питання про внесення рекомендації до ВРП про його переведення на посаду судді Київського окружного адміністративного суду застосуванню підлягав Закон у редакції, чинній на час подачі заяви, тобто станом на 29 листопада 2023 року.

20. З огляду на те, що правовідносини, пов`язані з реалізацією Комісією своїх повноважень щодо внесення до ВРП рекомендацій про переведення суддів ліквідованих судів, зокрема суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, виникли до набрання чинності Закону № 3511-ІХ та є триваючими, то відповідач наполягав на тому, що на момент ухвалення спірного рішення Комісія, як суб`єкт владних повноважень, не мала підстав для застосування норм Закону, які втратили чинність.

21. Твердження позивача про несвоєчасність розгляду його заяви також вважає помилковим з огляду на те, що матеріали стосовно переведення судді ОСОБА_1 передано члену Комісії 15 грудня 2023 року, останнє засідання Комісії у пленарному складі у 2023 році відбулося 21 грудня 2023 року, а з урахуванням обов`язку завчасного повідомлення про засідання розгляд спірного питання відбувся 16 січня 2024 року.

22. З огляду на те, що повноваження Комісії щодо ухвалення рішення про внесення до ВРП рекомендації про переведення судді є дискреційними та належать до виключної компетенції Комісії як уповноваженого органу, який на постійній основі діє в системі правосуддя України, звернення позивача до суду з такими позовними вимогами, на думку відповідача, не є належним способом захисту у розумінні статті 5 КАС України.

23. Представник третьої особи надіслала пояснення щодо позовної заяви, відповідно до яких, враховуючи принцип обов`язковості судового рішення, здійснивши перевірку наявності підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, ВРП 26 січня 2021 року ухвалила рішення № 116/0/15-21 «Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва».

24. 07 грудня 2023 року ВРП надіслала ОСОБА_1 відповідь № 12421/0/9-23 з повідомленням що відповідно до пункту 1 частини першої статті 70 Закону України від 21 грудня 2016 року №1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ) переведення судді з одного суду до іншого здійснюється ВРП на підставі та в межах рекомендації ВККС і доданих до неї матеріалів. Оскільки до ВРП не надійшла рекомендація ВККС про переведення ОСОБА_1 на посаду судді Київського окружного адміністративного суду, то заява позивача від 29 листопада 2023 року та додані до неї документи були надіслані до ВККС для розгляду в межах повноважень.

25. У судових засіданнях позивач та його представник надали свої пояснення, просили задовольнити позовні вимоги.

26. Звертали увагу на те, що на засіданнях Комісії як під час розгляду його заяви про переведення, так і заяви ОСОБА_2 враховувалося, що розглядається питання виконання рішення ЄСПЛ у справі «Куликов та інші проти України», проте результати розгляду їх заяв є різними.

27. Оскільки ОСОБА_1 фактично не поновлений на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва, то відповідно відсутні підстави для застосування норм Закону № 3511-ІХ під час розгляду його заяви від 29 листопада 2023 року, як і не передбачено це вимогами Конституції України.

28. Представник позивача також звертала увагу на помилковість посилання відповідача щодо дискреційних повноважень при вирішення питання про переведення судді до іншого суду Вказувала на дискримінацію позивача за професійною ознакою, оскільки при ухваленні судового рішення про поновлення на посаді, наприклад, державного службовця, співробітника поліції, прокурора чи працівника підприємства вказується про поновлення на посаді та дата поновлення. У той же час такого судового рішення щодо позивача не ухвалено.

29. Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та наданих пояснень.

30. Представник третьої особи підтримала надані письмові пояснення, які просила врахувати при ухваленні рішення у справі.

Установлені судом обставини справи

31. Постановою Верховної Ради України від 22 березня 2006 року № 3565-ІV ОСОБА_1 обраний безстроково суддею окружного адміністративного суду міста Києва, а Указом Президента України від 09 червня 2006 року № 501/2006 призначений головою цього суду.

32. 17 травня 2010 року Вищою радою юстиції ухвалені рішення № 344/0/15-10 та № 345/0/15-10 про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва за порушення присяги.

33. Постановою Верховної Ради України від 03 червня 2010 року № 2316-VI ОСОБА_1 звільнено з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

34. Постановою Вищого адміністративного суду України від 13 серпня 2010 року у справі №П-88/10-131/10 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції про скасування рішення Вищої ради юстиції «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва за порушення присяги» від 17 травня 2010 року та до Верховної Ради України про скасування постанови Верховної Ради України від 03 червня 2010 року № 2316-VI в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

35. У лютому 2011 року ОСОБА_1 подав до ЄСПЛ заяву проти України, в якій скаржився на порушення статей 6 та 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), посилаючись на те, що провадження стосовно його звільнення було несправедливим, суперечило принципу незалежного і безстороннього суду, а незаконне звільнення суттєво, негативно вплинуло на його приватне життя.

36. З огляду на схожість заяви ОСОБА_1 з іншими заявами, поданими до Суду громадянами України, які раніше обіймали посади суддів у національних судах, усі ці заяви було об`єднано в одне провадження відповідно до пункту 1 правила 42 Регламенту ЄСПЛ.

37. 19 січня 2017 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Куликов та інші проти України», зокрема і за заявою ОСОБА_1 (№ 9740/11), яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача: пункт 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності; статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

38. Рішення ЄСПЛ набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року.

39. У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 13 серпня 2010 року на підставі частини другої статті 238 КАС України.

40. Постановою Верховного Суду України від 03 липня 2017 року у справі № П-88/10-131/10 скасовано постанову Вищого адміністративного суду України від 13 серпня 2010 року, адміністративну справу передано на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

41. Постановою Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2017 року у справі №800/305/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Вищої ради юстиції «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді окружного адміністративного суду міста Києва за порушення присяги» від 17 травня 2010 року №№ 344/0/15-10, 345/0/15-10.

Визнано незаконною та скасовано постанову Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 03 червня 2010 року № 2316-VІ у частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

В іншій частині позову відмовлено.

42. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 800/305/17 постанову Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено частково.

Передано на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В іншій частині постанову Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2017 року залишено без змін.

43. Після надходження постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 800/305/17 ВРП здійснено перевірку наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, за результатами якої рішенням від 26 січня 2021 року №116/0/15-21 відмовлено у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва.

44. У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва та Державної судової адміністрації України.

45. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі №380/2696/21 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Окружного адміністративного суду міста Києва щодо відмови у видачі наказу про зарахування ОСОБА_1 до штату цього суду.

Зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до штату суддів Окружного адміністративного суду міста Києва.

Зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду м. Києва час з дня звільнення з 06 вересня 2010 року по день видання наказу про зарахування ОСОБА_1 на посаду судді (зарахування до штату) Окружного адміністративного суду міста Києва.

Стягнуто за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (), на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за час вимушеного прогулу за період з 06 вересня 2010 року до 25 травня 2023 року у сумі 3 098 604,33 грн, що визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів;

46. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року та ухвалено нове про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову до Окружного адміністративного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності, поновлення на посаді судді, зобов`язання до вчинення дій.

47. Такі дії позивача свідчать про вирішення ним питання відновлення свого становища також і у інший спосіб.

48. 30 листопада 2023 року позивач надіслав голові ВРП заяву від 29 листопада 2023 року, у якій просив вжити у межах визначених Законом України «Про Вищу раду правосуддя» повноважень щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя заходи, спрямовані на виконання рішення ЄСПЛ від 19 січня 2017 року у справі «Куликов та інші проти України» (заява № 9740/11), та вирішення питання щодо переведення ОСОБА_1 на посаду судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва.

49. У обґрунтування поданої заяви звертав увагу на те, що станом на час звернення не може здійснювати правосуддя з незалежних від нього причин, а саме у зв`язку з невключенням до штату суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, що призводить і до невиконання рішення ЄСПЛ в частині, яка стосується його. Вказував, що за інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Окружний адміністративний суд міста Києва з 30 грудня 2022 року перебуває в стані припинення.

50. У копії таку заяву адресовано та надіслано і до ВККС.

51. 04 грудня 2023 року заяви були отримані адресатами - ВРП та ВККС.

52. ВРП листом від 07 грудня 2023 року № 12421/0/9-23 повідомила позивача, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 70 Закону № 1798-VІІІ переведення судді з одного суду до іншого здійснюється ВРП на підставі та в межах рекомендації ВККС і доданих до неї матеріалів. Оскільки до ВРП не надходило рекомендації ВККС про переведення ОСОБА_1 на посаду судді Київського окружного адміністративного суду, то подану ним заяву від 29 листопада 2023 року та додані до неї документи надіслано до ВККС для її розгляду в межах повноважень та повідомлення про результати такого розгляду.

53. Протоколом розподілу від 15 грудня 2023 року матеріали стосовно переведення судді ОСОБА_1 у зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва для підготовки до розгляду і доповіді передано члену Комісії ОСОБА_3 .

54. Питання про рекомендування ОСОБА_1 для переведення на посаду судді до іншого суду призначено до розгляду Комісією на 16 січня 2024 року та у засідання Комісії позивач з`явився, підтримав заяву про переведення до іншого суду, а також надав пояснення щодо необхідності застосування статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої його права мають бути поновлені.

55. Позивач на засіданні Комісії також стверджував, що оцінювання на відповідність займаній посаді не проходив, оскільки до штату Окружного адміністративного суду міста Києва не включений, суддівську винагороду не отримує, правосуддя не здійснює, а отже de jure його статус судді не відновлено. Вважає, що першим кроком до відновлення справедливості має бути його працевлаштування шляхом переведення до Київського окружного адміністративного суду з огляду на те, що Окружний адміністративний суд міста Києва, на посаді судді в якому він мав бути поновлений, перебуває в стані ліквідації.

56. Рішенням ВККС від 16 січня 2024 року № 2/пс-24 відмовлено судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 у внесенні до ВРП рекомендації про переведення на посаду судді Київського окружного адміністративного суду.

Призначено оцінювання судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді.

Встановлено черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання: перший етап - складення іспиту; другий етап - дослідження досьє та проведення співбесіди.

57. Розглядаючи спірне питання, Комісія брала до уваги те, що на підставі постанови Верховної Ради України від 22 березня 2006 року № 3565-ІV ОСОБА_1 обіймав посаду і, з урахуванням скасування відповідних актів про його звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва, продовжує обіймати посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва безстроково.

Законом № 3511-ІХ Розділ ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри», зокрема, доповнено пунктом 61, відповідно до якого переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у разі реорганізації або ліквідації суду, в якому такий суддя обіймає посаду, може здійснюватися без конкурсу виключно після підтвердження таким суддею відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».

58. Комісія також враховувала, що з набранням чинності Законами України від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» почало діяти правило, передбачене підпунктом 4 пункту 16-1 Розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, згідно з яким відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до 30 вересня 2016 року, має бути оцінена у визначеному Законом порядку.

59. Зважаючи на те, що станом на момент розгляду Комісією питання про рекомендування ОСОБА_1 для переведення на посаду судді до іншого суду, він не проходив процедуру підтвердження відповідності займаній посаді судді, та на вимогу пункту 61 Розділ ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри», заяву ОСОБА_1 про переведення до іншого суду не могло бути задоволено.

60. Не погоджуючись з прийнятим оскаржуваним рішенням та підставами відмови у задоволенні його заяви про переведення на посаду судді до іншого суду, а також із застосуванням під час розгляду його заяви положень Закону № 3511-ІХ, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Джерела права та акти їхнього застосування

61. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

62. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

63. Частиною другою вказаної статті визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

64. Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

65. Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII, який набрав чинності 30 вересня 2016 року, Розділ ХV «Перехідні положення» Конституції України доповнено пунктом 16-1.

66. Підпунктом 4 пункту 16-1 Розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України визначено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

67. Метою змін до Конституції України було удосконалення конституційних основ правосуддя для практичної реалізації принципу верховенства права і забезпечення кожному права на справедливий судовий розгляд справи незалежним і безстороннім судом.

Засобами досягнення цієї мети визначено, зокрема, запровадження належних конституційних засад кадрового оновлення суддівського корпусу відповідно до суспільних очікувань і згідно з європейськими стандартами, відновленню довіри громадян до судової гілки влади.

Оцінка доводів учасників справи та висновки Верховного Суду

68. ОСОБА_1 було обрано суддею Окружного адміністративного суду міста Києва безстроково 22 березня 2006 року (згідно постанови Верховної Ради України № 3565-ІV), тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».

69. Процедуру підтвердження відповідності займаній посаді судді він не проходив, що ним і не заперечувалося під час розгляду справи. Причини та підстави, які перешкоджали оцінити відповідність позивача займаній посаді судді, у цьому випадку не є спірними.

70. Таким чином, позивач має виконати вимоги пункту 16-1 Розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України та пройти оцінювання відповідності займаній посаді судді задля подальшого здійснення своїх повноважень на посаді, а також можливості бути переведеним на посаду судді до іншого суду, або ж брати участь у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду.

71. Підпункт 5 пункту 16-1 Розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України передбачає, що у випадках реорганізації чи ліквідації окремих судів, утворених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», судді таких судів мають право подати заяву про відставку або заяву про участь у конкурсі на іншу посаду судді в порядку, визначеному законом. Особливості переведення судді на посаду в іншому суді можуть бути визначені законом.

72. Оскільки тривалий час, який позивач рахує з моменту скасування у судовому порядку постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 03 червня 2010 року № 2316-VІ у частині та відмови ВРП у звільненні з посади судді, він не може приступити до відправлення правосуддя, а з прийняттям Закону № 2825-ІХ ще й з причини ліквідації Окружного адміністративного суду міста Києва, 29 листопада 2023 року звернувся з заявою до ВРП, в якій висловив прохання «вжити у межах визначених Законом України «Про Вищу раду правосуддя» повноважень щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя заходи, спрямовані на виконання рішення ЄСПЛ від 19 січня 2017 року у справі «Куликов та інші проти України» (заява № 9740/11), та вирішити питання щодо переведення ОСОБА_1 на посаду судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва».

73. Підстави та порядок переведення судді до іншого суду визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

74. Статтею 93 Закону №1402-VIII визначено повноваження ВККС, одним із яких є внесення до ВРП рекомендації про переведення судді відповідно до цього Закону, крім переведення у порядку дисциплінарного стягнення (пункт 4 частини першої цієї статті).

75. Законом № 3511-ІХ внесено до Закону №1402-VIII зміни (які набули чинності 30 грудня 2023 року), зокрема Розділ ІV «Порядок зайняття посади судді» викладено в іншій редакції.

76. Статтею 82 Закону №1402-VIII встановлено загальні засади переведення судді до іншого суду, а статтею 82-1 - переведення судді без конкурсу або в порядку дисциплінарної відповідальності.

77. Так, суддя може бути переведений, у тому числі тимчасово шляхом відрядження, на посаду судді до іншого суду Вищою радою правосуддя в порядку, передбаченому законом.

Переведення судді на посаду судді до іншого суду здійснюється на підставі та в межах рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, внесеної за результатами конкурсу на зайняття вакантної посади судді, проведеного в порядку, визначеному главою 3 цього розділу.

Переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу лише у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Переведення судді до іншого суду в порядку дисциплінарного стягнення здійснюється на підставі подання органу, який ухвалив рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

78. Особливості переведення судді на посаду в іншому суді станом на час виникнення спірних правовідносин, тобто на момент розгляду заяви позивача у ВККС також врегульовані пунктом 61 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, відповідно до якого переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у разі реорганізації або ліквідації суду, в якому такий суддя обіймає посаду, може здійснюватися без конкурсу виключно після підтвердження таким суддею відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».

79. У оскаржуваному рішенні відповідач вказував на те, що зазначена норма встановлює умови реалізації Комісією своїх повноважень, передбачених пунктом 4 частини першої статті 93 Закону №1402-VIII.

80. Верховний Суд погоджується з висновком Комісії про те, що переведення судді ОСОБА_1 до іншого суду без конкурсу може здійснюватися виключно після підтвердження ним відповідності займаній посаді судді. Такий висновок зроблений з огляду на правове регулювання вирішення питання переведення на посаду судді до іншого суду того самого рівня без конкурсу у випадку, коли суддя був обраний безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та не пройшов оцінку відповідності займаній посаді судді.

81. Не заперечуючи правомірності дій ВККС, позивач вважає, що Комісія мала б на виконання рішення ЄСПЛ від 19 січня 2017 року у справі «Куликов та інші проти України» (заява № 9740/11) перевести його на посаду судді Київського окружного адміністративного суду без застосування конкурсних процедур.

82. У судових засіданнях позивач та його представник звертали увагу на те, що заява від 29 листопада 2023 року до ВРП була подана з метою виконання рішення ЄСПЛ у справі «Куликов та інші проти України», яке з незалежних від позивача причин не виконано, незважаючи на набрання ним 19 квітня 2017 року статусу остаточного.

83. Також наполягали на тому, що подана заява не є заявою про переведення на посаду судді до іншого суду у звичайному її розумінні відповідно до статті 82 Закону №1402-VIII, а подана з метою вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя.

З приводу доводів позивача про необхідність врахування рішення ЄСПЛ від 19 січня 2017 року у справі «Куликов та інші проти України» (заява № 9740/11) та вирішення питання задоволення його заяви про переведення на посаду судді до іншого суду, слід зазначити таке.

84. У оскаржуваному рішенні ВККС обґрунтовано звертала увагу на пункти 147, 148 мотивувальної частини рішення ЄСПЛ «Куликов та інші проти України», відповідно до яких:

«Щодо прохання вжиття заходів індивідуального характеру, а саме поновлення заявників на посадах, у великій кількості справ, в яких було встановлено, що національні провадження суперечили Конвенції, Суд постановляв, що найбільш прийнятною формою компенсації було б відновлення національного провадження (див., наприклад, рішення у справі «Хусейн та інші проти Азербайджану» (Huseyn and Others v. Azerbaijan), заяви № 35485/05, 45553/05, 35680/05 і 36085/05, п. 262, від 26 липня 2011 року, з наступними посиланнями). У справі « ОСОБА_4 » Суд зазначив, що відновлення національного провадження не було належним заходом. Беручи до уваги обставини, що призвели до порушень, а також необхідність проведення масштабної реформи системи дисциплінарної відповідальності суддів, Суд у тій справі дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що справу заявника у найближчому майбутньому буде переглянуто відповідно до принципів Конвенції і надав Уряду вказівку забезпечити поновлення заявника на посаді.

Суд зазначає, що станом на сьогодні в Україні впроваджується повномасштабна судова реформа, яка включає внесення змін до Конституції України та законів України, а також інституційні зміни. У зв`язку з цим Суд не в змозі на даний час оцінити ефективність відновлення національного провадження, якщо заявники цього вимагатимуть. Проте, враховуючи обсяг та обставини заяв, що розглядаються, не можна дійти висновку, що ці істотно нові обставини роблять відповідні національні провадження prima facie даремними і безрезультатними. Таким чином, Суд не дотримується підходу, обраного у справі « ОСОБА_4 » щодо вказівки про вжиття заходів індивідуального характеру, та відхиляє відповідне прохання».

85. Ураховуючи, що за результатами впровадження повномасштабної судової реформи та інституційних змін в Україні утворено ВРП, яка відповідно до чинного законодавства може давати оцінку діям судді при здійсненні правосуддя і приймати у зв`язку з цим остаточні рішення, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 травня 2018 року у справі № 800/305/17 дійшла висновку, що заходом індивідуального характеру та законним способом відновлення порушених прав ОСОБА_1 в цій справі буде повторний розгляд новоутвореним органом питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

86. На виконання постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/305/17 ВРП своїм рішенням від 26 січня 2021 року № 116/0/15-21 відмовила у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з відсутністю підстав, тобто вчинила дії, спрямовані на виконання вимог рішення ЄСПЛ «Куликов та інші проти України» та Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/305/17.

87. Водночас, позивач вважає вирішення питання про внесення ВККС рекомендації до ВРП про переведення його на посаду судді до іншого суду належними та правомірними діями державного органу по виконанню рішення ЄСПЛ у спірній ситуації.

88. Проте ВККС не може вчинити дії саме у визначений позивачем спосіб, а тому розгляд поданої у листопаді 2023 року заяви про вирішення питання переведення на посаду судді до іншого суду правомірно відбувався на загальних засадах з огляду на повноваження Комісії та відповідно до вимог Розділу ІV «Порядок зайняття посади судді» Закону №1402-VIII.

89. Відповідач у своєму рішенні зазначив, що відмова у задоволенні заяви про переведення не перешкоджає зверненню до Комісії із відповідною заявою повторно у визначеному Законом порядку. Тобто позивач не позбавлений права звернутися з подібною заявою про переведення на посаду судді до іншого суду після усунення перешкод для її розгляду (а такими перешкодами визначено відсутність кваліфікаційного оцінювання судді).

90. Також позивач вважає, що оскаржуване рішення прийняте Комісією внаслідок несвоєчасного розгляду його заяви з порушенням принципу незворотності дії закону в часі та не є вмотивованим. Так, оскільки примірник заяви від 29 листопада 2023 року ВККС отримала 04 грудня 2023 року, а 07 грудня 2023 року ВРП надіслала заяву та додані до неї документи для розгляду в межах повноважень, тобто позивачем було розпочато процес реалізації свого права на переведення до іншого суду до набрання чинності Законом № 3511-ІХ, то відповідно зміни у законодавстві не можуть впливати на вирішення такого питання.

Стосовно доводів позивача про законодавство, яке регулює спірні правовідносини та підлягає застосуванню, слід зазначити таке.

91. Статтею 58 Конституції України визначено загальні принципи дії закону у часі.

92. Такі принципи в цілому роз`яснено у рішеннях Конституційного Суду України, відповідно до яких: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

93. До правовідносин застосовується та норма права, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення, вчинення дії або бездіяльності суб`єктом владних повноважень.

94. Також у рішенні Конституційного Суду України від 02 липня 2002 року № 13-рп/2002 зазначено, що суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, на яке посилався Вищий арбітражний суд України, полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності , і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності .

95. Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Конституції України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (рішення від 12 липня 2019 року № 5-р(І)/2019).

96. Заява позивача, датована 29 листопада 2023 року, адресована голові ВРП та містить прохання про вжиття визначених Законом України «Про Вищу раду правосуддя» повноважень.

97. Незважаючи на надіслання такої заяви у копії і голові ВККС, мотивувальна та прохальна її частина стосувалися вжиття заходів саме ВРП щодо забезпечення авторитету правосуддя та незалежності суддів (пункт 9 частини першої статті 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»). Відповідно посилання, що ВККС отримали заяву 04 грудня 2023 року та позивач мав легітимні очікування на своєчасний її розгляд, є помилковими.

98. Листом від 07 грудня 2023 року ВРП передало до ВККС для розгляду заяву ОСОБА_1 і з цього часу Комісія реагувала на поставлені у ній питання на підставі, у межах і відповідно до повноважень, визначених Законом № 1402-VІІІ.

99. Протоколом розподілу від 15 грудня 2023 року матеріали стосовно переведення судді у зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва для підготовки до розгляду і доповіді передано члену Комісії ОСОБА_3 .

100. Відповідно до підпункту 58.7 пункту 58 параграфу 7 розділу І Регламенту ВККС України, в редакції рішення Комісії від 30 листопада 2023 року № 150/зп-23, Комісія у пленарному складі вносить до ВРП рекомендації про призначення кандидата на посаду судді, про переведення судді відповідно до Закону.

101. Пунктом 73 параграфу 7 розділу І Регламенту ВККС України визначено, що члени Комісії та особа, стосовно якої має розглядатися питання, повідомляються Головою Комісії про дату, час і місце проведення засідання Комісії, проєкт порядку денного не пізніше ніж за десять днів до засідання. Відповідна інформація оприлюднюється на вебсайті Комісії.

102. Як пояснив представник відповідача у відзиві на позовну заяву, останнє засідання Комісії у пленарному складі у 2023 році відбулося 21 грудня 2023 року, відповідно розгляд питання про рекомендування ОСОБА_1 для переведення на посаду судді до іншого суду не міг бути призначений у строк до 21 грудня 2023 року.

103. 29 грудня 2023 року на веб-сайті Комісії розміщено повідомлення про засідання Комісії у пленарному складі 16 січня 2024 року, одним з питань якого було рекомендування ОСОБА_1 для переведення на посаду судді до іншого суду.

104. Розгляд питання відбувся 16 січня 2024 року за участі позивача.

105. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, затягування розгляду поданої позивачем заяви з боку відповідача не було.

106. Розгляд заяви ОСОБА_1 Комісією було здійснено відповідно до чинного на час вчинення процесуальної дії (ухвалення рішення № 2/пс-24) законодавства, а саме з урахуванням пункту 61 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, який вимагав підтвердження таким суддею відповідності займаній посаді судді у разі вирішення питання про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у разі реорганізації або ліквідації суду.

107. У позовній заяві ОСОБА_1 посилався на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17, відповідно до якої розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

108. Проте таке посилання колегія суддів вважає помилковим, з огляду на те, що спірні у справі № 820/5348/17 правовідносини стосувалися розроблення проекту землеустрою, яке мало місце у 2013 році, відтак, даний проект, на переконання Суду мав відповідати нормам, чинним станом на цей період, а внесені у 2016 році зміни щодо обмежень земельних ділянок не можуть стосуватися правовідносин реєстрації земельної ділянки, які вже виникли. Відповідно, така підстава відмови у затвердженні проекту землеустрою, як невідповідність переліку обмежень земельної ділянки Типовому переліку обмежень, визначеному у додатку 6 до Порядку № 1051 (із внесеними у 2016 році змінами), визнана правомірно відхиленою апеляційним судом.

109. Слід звернути увагу на постанову Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі № 803/1541/16, у якій Судова палата вважала правильним підхід, застосований у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 826/10971/16, за яким рішення за результатами розгляду заяви про надання спеціального дозволу на користування надрами приймається за законодавством, що діє на час прийняття рішення про надання чи відмову у наданні дозволу (а не на час звернення з заявою). Відповідно, Судова палата відступила від протилежних правових висновків, які вказували про необхідність керуватися нормою, чинною на момент подання заяви про видачу спеціального дозволу, незалежно від подальших змін у законодавстві.

110. Спірні правовідносини у цій справі виникли після набрання чинності Законом № 3511-ІХ, з урахуванням норм якого і було розглянуто подану позивачем у листопаді 2023 року заяву.

Щодо посилання ОСОБА_1 на необхідність врахування під час вирішення його позовних вимог рішення ВККС про рекомендування ОСОБА_2 для переведення на посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду, то слід зазначити таке.

111. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі №9901/388/21 зобов`язано ВРП у межах визначених Законом України «Про Вищу раду правосуддя» повноважень щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя вжити заходи, спрямовані на вирішення питання щодо можливості поновлення ОСОБА_2 на посаді судді.

112. На виконання судового рішення, ВРП своїм рішенням від 13 липня 2023 року № 711/0/15-23 звернулась до ВККС стосовно вжиття заходів, спрямованих на вирішення питання щодо можливості переведення ОСОБА_2 на посаду судді до іншого суду того самого рівня.

113. Рішенням ВККС від 25 жовтня 2023 року № 38/пс-23 рекомендовано ОСОБА_2 для переведення на посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

114. Вирішення питання про поновлення ОСОБА_2 на посаді судді у такий спосіб стало можливим/необхідним у зв`язку з тим, що пунктом 4 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» військові суди ліквідовано з 15 вересня 2010 року, відповідно і військовий місцевий суд Дніпропетровського гарнізону, на посаді судді у якому перебував ОСОБА_2 , його голова не може видати наказ, згідно з яким ОСОБА_2 міг би відновити роботу у штаті відповідного суду; ситуація, за якої ВРП відмовила у звільненні ОСОБА_2 з посади судді, але надалі самостійно чи за його зверненням не вжила заходів для того, щоб він міг реалізувати статус судді, не сприяє незалежності суддів та авторитету правосуддя. Також вказано, що до повноважень ВККС законодавцем віднесено визначення організаційних засад щодо переведення судді ліквідованого військового суду Дніпропетровського гарнізону ОСОБА_2 до іншого суду того самого рівня без конкурсу у зв`язку з ліквідацією та припиненням роботи цього суду.

115. У той ж час у спірних правовідносинах Окружний адміністративний суд міста Києва, суддею якого ОСОБА_1 був обраний, перебуває у стані ліквідації, а тому врегулювання питання поновлення на посаді судді та здійснення професійної діяльності у наведеному позивачем прикладі не є подібним та не може враховуватися при вирішенні спірних правовідносин.

116. Також і вирішення питання про переведення ОСОБА_2 на посаду судді до іншого суду того самого рівня без проведення процедури кваліфікаційного оцінювання відбулося відповідно до частини третьої статті 82 Закону № 1402-VІІІ, якою передбачено виняток у вирішенні питання переведення судді, відповідно до якого переведення судді на посаду до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді, а також до набрання чинності Законом № 3511-ІХ.

Щодо призначення Комісією оцінювання судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді.

117. Призначаючи оцінювання судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді, члени Комісії керувалися тим, що його переведення до іншого суду без конкурсу може здійснюватися виключно після підтвердження відповідності займаній посаді судді.

118. ВККС брала до уваги, що оскільки рішення ВРП «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді окружного адміністративного суду міста Києва за порушення присяги» від 17 травня 2010 року № 344/0/15-10 та № 345/0/15-10 та постанова Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 03 червня 2010 року № 2316-VІ у частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді були скасовані у судовому порядку, то відпали підстави для припинення його повноважень.

В результаті скасування постанови Верховної Ради України від 03 червня 2010 року №2316-VІ «Про звільнення суддів» у частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва, відпала єдина правова підстава для припинення його повноважень судді.

119. З огляду на рішення ЄСПЛ у справі «Куликов та інші проти України» відповідач у межах своїх повноважень, з метою ефективного вирішення спірного питання прийняв рішення про необхідність встановлення позивачу кваліфікаційного оцінювання, метою якого відповідно до статті 83 Закону № 1402-VІІІ є визначення здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.

120. Отже, можна зробити висновок, що відповідачем, незважаючи на те, що він не уповноважений виконувати рішення ЄСПЛ у справі «Куликов та інші проти України» з огляду на мотивувальну частину такого рішення, висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/305/17, було взято до уваги їх позиції, а також враховано конституційні гарантії незалежності суду та суддів, тим самим вчинено дії, спрямовані на пришвидшення вирішення питання здійснення правосуддя позивачем.

121. З цією метою відповідач у своєму рішенні вказував на те, що на підставі постанови Верховної Ради України від 22 березня 2006 року № 3565-ІV ОСОБА_1 обіймав посаду і, з урахуванням скасування відповідних актів про його звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва, продовжує обіймати посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва безстроково.

122. Однак, як стало відомо під час розгляду цієї справи, ОСОБА_1 так і не був зарахований до штату Окружного адміністративного суду міста Києва та, відповідно, правосуддя не здійснював.

123. Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 1401-VІІІ суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

124. Відтак, можна виділити три складові частини статусу судді, а саме:

- особа має бути призначена суддею відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

- особа має займати штатну суддівську посаду в одному із судів України;

- особа має здійснювати правосуддя на професійній основі.

125. Варто зазначити, що рішенням від 26 січня 2021 року № 116/0/15-21 ВРП відмовлено у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва. З прийняттям такого рішення для позивача фактично було відновлено одну із складових статусу судді, в частині його призначення суддею відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

126. Виходячи з викладеного, можна дійти висновку, що правовий стан ОСОБА_1 на виконання рішення ЄСПЛ «Куликов та інші проти України», постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 800/305/17 та рішення ВРП від 26 січня 2021 року № 116/0/15-21 був лише частково відновлений з незалежних від нього причин.

127. Усвідомлюючи таку обставину, ВККС було обрано один з можливих (прийнятних) варіантів розпочати процедуру переведення ОСОБА_1 до іншого суду.

128. Також Комісія у своєму рішенні вказала на те, що вважає правовим і логічним підходом у вирішенні такого роду ситуацій відновлення звільненого судді у штаті суду посадовою особою відповідного суду, до повноважень якої належить видання наказу про зарахування особи до штату суду, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у пунктах 52-54 постанови від 07 лютого 2019 року у справі № 800/345/17. Проте у спірних правовідносинах питання відновлення судді у штаті суду не вирішується, а є предметом розгляду у іншій справі №380/2696/21.

129. У пункті 4 частини першої статті 24 Закону № 1401-VІІІ визначено, що голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ.

130. Станом на час звернення до ВРП та ВККС з заявою про вирішення питання щодо переведення на посаду судді до іншого суду, позивач не був включений до штату Окружного адміністративного суду міста Києва, що стало підставою для його звернення до Львівського окружного адміністративного суду з відповідною позовною заявою, розгляд якої триває (справа № 380/2696/21).

131. Проте невключення ОСОБА_1 до штату Окружного адміністративного суду міста Києва, на посаду судді якого він був обраний безстроково постановою Верховної Ради України від 16 березня 2006 року № 3565-ІV, не позбавляло його права звернутися до ВККС з заявою про переведення на посаду судді до іншого суду, зважаючи на положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року № 2825-IX, яким ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

132. Незважаючи на те, що на час виникнення спірних правовідносин позивач не займає штатну суддівську посаду в Окружному адміністративному суді міста Києва і не здійснює правосуддя на професійній основі з причин, які були висвітлені у цьому рішенні, на нього поширюється статус судді, визначений Конституцією України та Законом № 1401-VІІІ, який він набув безстроково у березні 2006 року.

133. Відповідач у спірній ситуації діяв у рамках дискреційних повноважень щодо вирішення питання про переведення на посаду судді до іншого суду та призначення кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді, наданих Законом № 1401-VІІІ та Законом №3511-ІХ.

134. З огляду на встановлені в цій справі обставини та правове регулювання спірних правовідносин Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення ВККС відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

135. За правилами статті 139 КАС України, враховуючи результати судового розгляду справи, понесені позивачем витрати за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Вища рада правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення від 16 січня 2024 року № 2/пс-24 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 03 червня 2024 року.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

А.Г. Загороднюк

В.Е. Мацедонська

В.М. Соколов,

Судді Верховного Суду