Справа № 140/4729/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року ЛуцькСправа № 140/4729/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ в Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (позовна вимога 1); зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 08.03.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян №4 (сервісного центру) ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ГУ ПФУ в Харківській області, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 18.04.2024 №98 відмовив останньому у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки.

Позивач з таким рішенням не погоджується, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

14.05.2024 ГУ ПФУ у Волинській області подало відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що згідно статті 26 Закону №1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року. Відтак, у 2024 році право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796 матимуть особи за наявності страхового стажу не менше 25 років (31 рік 6 років).

Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, страховий стаж ОСОБА_1 складає 31 рік 01 місяць 04 дні.

Позивачем надано посвідчення серія НОМЕР_1 від 02.07.1997, яке засвідчує статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Відповідно до довідки, виданої Видертським старостинським округом Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 23.01.2024 №69, ОСОБА_1 , з ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно з 07.03.1970 по 20.06.1988, з 24.05.1990 по 02.12.1990, з 26.07.1996 по даний час зареєстрований та постійно проживає в АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії відповідно до п.3 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Згідно із військовим квитком НОМЕР_2 від 21.06.1988 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у період з 21.06.1988 по 15.05.1990, відомості про місце проходження військової служби відсутні

Згідно диплома ЛЕ НОМЕР_3 від 29.06.1996 року та додатку до нього ОСОБА_1 з 01.09.1991 по 27.06.1996 навчався в Державній агроекологічній академії України за спеціальністю «Механізація сільського господарства» м. Житомир. Таким чином, документами підтверджено факт проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС на 01.01.1993 року - 2 роки 08 місяців 04 дні.

У поданих позивачем документах відсутні належні та допустимі докази факту проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту Чорнобильської катастрофи (26 квітня 1986 року) по 01.01.1993 року тривалістю 3 роки. Зважаючи на відсутність доказів факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні радіоактивного забруднення з моменту Чорнобильської катастрофи (26 квітня 1986 року) по 01 січня 1993 року тривалістю понад 3 роки, ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с. 13).

Відповідно до довідки виданою видана Видертським старостинським округом Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 23.01.2024 №69, ОСОБА_1 дійсно з 07.03.1970 по 20.06.1988, з 24.05.1990 по 02.12.1990, з 26.07.1996 по даний час зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській ЛЕС третьої категорії відповідно до п.3 ст. 14 Закону України «Про статує і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» (а.с.14).

Позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №4 (сервісного центру) ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ГУ ПФУ в Харківській області, за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням від 18.04.2024 №98 відмовило в останньому у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку. Рішення мотивоване тим, що за наданими документами встановлено, що позивач проживала в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 02 роки 08 місяців 04 дні, право на призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-ХІІ відсутнє (а.с.37).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частинами першою, другою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно відзиву ГУ ПФУ у Волинській області від 14.05.2024 №0300-0902-8/29079 вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з тим, що позивач проживала і працювала на забрудненій території III зони з 07.03.1970 по 20.06.1988, 3 24.05.1990 по 02.12.1990, з 26.07.1996 по даний час зареєстрований та постійно проживає в АДРЕСА_1 . Період з 21.06.1988 по 15.05.1990, не зараховано до періоду проживання на забрудненій території III зони, оскільки заявник в цей час проходив строкову військову службу, згідно військового квитка НОМЕР_2 та відомості про місце проходження військової служби відсутні. Крім того, відповідачем не зараховано період 01.09.1991 по 27.06.1996 до періоду проживання на забрудненій території III зони, оскільки ОСОБА_1 відповідно до диплома ЛЕ ВЕ №012297 від 29.06.1996 навчався в Державній агроекологічній академії України за спеціальністю «Механізація сільського господарства» м. Житомир. Права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку особа не має, так як не набув статусу потерпілої особи, тобто станом на 01.01.1993 прожила (відпрацювала) 02 роки 08 місяців 04 дні.

При вирішенні спору суд враховує, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01.01.1993, при цьому, особам, які додатково до вказаних вище умов, з моменту аварії по 31.07.1986 проживали у зоні гарантованого добровільного відселення встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 07.03.1970 по 20.06.1988, з 24.05.1990 по 02.12.1990, з 26.07.1996 по даний час зареєстрований та постійно проживає в АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії відповідно до п.3 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується довідкою виданою Видертським старостинським округом Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 23.01.2024 №69. Відтак, позивач має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку у 3 роки, за умови, що позивач станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала у вказаній зоні не менше 3 років.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що період роботи (проживання) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення становить 02 роки 08 місяців 04 дні, так як ГУ ПФУ в Харківській області не зараховано періоди з 21.06.1988 по 15.05.1990, так як позивач проходив строкову військову службу, проте відомості про місце проходження військової служби відсутні та з 01.09.1991 року по 27.06.1996, оскільки навчався в Державній агроекологічній академії України за спеціальністю «Механізація сільського господарства» м. Житомир.

Суд не погоджується із позицією відповідачів щодо обрахунку періоду проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, з огляду на таке.

Відповідно до довідки, виданою Видертським старостинським округом Камінь-Каширської міської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 23.01.2024 №69 ОСОБА_1 , постійно проживав і був зареєстрований, у місцях, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії; вказана довідка видана на підставі записів погосподарських книг сільської ради за період з 1970-2024 (а.с. 14).

Так, дійсно у період 01.09.1991 по 27.06.1996 позивач навчався у Державній агроекологічній академії України за спеціальністю «Механізація сільського господарства» м. Житомир, тобто у населених пунктах, які відповідно до Постанови №106 не віднесені до зони гарантованого добровільного відселення, що підтверджується дипломом ЛЕ ВЕ №012297 від 29.06.1996 (а.с. 18).

Проте, суд звертає увагу, що, відповідачем ГУ ПФУ в Харківській області не враховано, що у Державній агроекологічній академії України за спеціальністю «Механізація сільського господарства» м. Житомир навчання переривалося на період канікул та практики, весь період не зайнятий навчанням позивач міг проводив у с. Видерта, так як існує можливість за наявності прямого транспортного сполучення добиратися рейсовим пасажирським транспортом з місця проживання та реєстрації позивача до місця навчання.

Дані твердження, також, підтверджуються заліковою книжкою, яка підтверджує здачу сесій та перебування на канікулах, також слід зазначити, що позивач навчався по цільовому направленню від колгоспу імені Куйбишева с.Видерта Камінь-Каширського району і всі практики проходив у селі, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії відповідно до п.3 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до довідки про отримані оцінки на вступних іспитах вбачається, що позивач здав екзамени у червні місяці 1991 року(а.с. 17), а навчання почалось з вересня 1991, отже липень-серпень 1991 року позивач також проживав у с. Видерта.

Згідно із військовим квитком НОМЕР_2 від 21.06.1988 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у період з 21.06.1988 по 15.05.1990, відповідачем не зараховано даний період так як відомості про місце проходження військової служби відсутні.

Пунктом 3.3 Порядку №22-1 передбачено, що орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

За приписами підпунктів 4.7, 4.8 пункту 4 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру, крім іншого, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу викладених норм слідує, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установи де проходив строкову службу заявник, із відповідними запитами, проте відповідачем на підтвердження вжиття заходів щодо витребування документів до суду жодних доказів не надано.

З урахуванням наведеного, суд вважає,що відповідачем протиправно не зараховано період проходження строкової військову службу у період з 21.06.1988 по 15.05.1990.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.13), тоді як згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 18.04.2024 №98 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з тих мотивів, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, становить менше трьох років.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Харківській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. Водночас, суд зазначає, що відмова органу Пенсійного фонду в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ була оформлена рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 18.04.2024 №98, якому суд надав правову оцінку. У цьому випадку, саме це є рішенням (тобто, є актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України) про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання протиправними дій необхідно задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 18.04.2024 №98.

Разом з тим, при вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що відповідач ГУ ПФУ в Харківській області при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ обмежився лише дослідженням періоду проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993, та констатувавши, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 становить менше трьох років, з цих підстав відмовив у призначенні пенсії згідно із оскаржуваним рішенням.

З урахуванням наведеного, за відсутності правової оцінки, наданої територіальним органом Пенсійного фонду України щодо наявності усіх умов для надання позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (у цьому випадку щодо наявності правових та фактичних підстав для зменшення позивачу пенсійного віку на 6 років), суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти категоричного висновку про наявність/відсутність у позивача права на призначення вказаної пенсії. Саме до повноважень органів ПФУ віднесено зарахування певних періодів проживання та трудової діяльності до страхового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами; далі Порядок №22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

На думку суду, оскільки за приписами Порядку №22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем фактичного проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії, тому належним відповідачем за позовними вимогами зобов`язального характеру є ГУ ПФУ у Волинській області.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог зобов`язального характеру.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, оскільки права позивача були порушені саме рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 18.04.2024 №98, а позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір в сумі 605,60 грн, сплачений в розмірі 1 211,20 грн квитанцією від 29.04.2024 №6 (а.с. 7).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії від 18 квітня 2024 року №98.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок (шістсот п`ять гривень вісімдесят 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, місто Харків, майдан Свободи, 5 Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ).

Суддя В.В. Дмитрук