Справа № 761/23061/21
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Карпушової О.В., Файдюка В.В.

при секретарі: Литвин С.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Чернецької Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, Адміністративна комісія) в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1338 та № 1339 від 14.06.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника позивача, які з`явилися у призначене судове засідання, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 22.04.2021 року майстром ТОВ АТ «Київгаз» Марковим Р.А. складено протокол № 04287 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 138 Кодекс України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП)(в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, 27.05.2021 року), а саме: порушення Правил охорони магістральних трубопроводів, що виразилось у виконанні робіт по встановлення дощових колодязів без погодження та отримання дозволу на розриття у АТ «Київгаз», в результаті чого було пошкоджено газопровід.

Також, майстром ТОВ АТ «Київгаз» Марковим Р.А. складено протокол № 04287/1 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 103-2 КУпАП.

14.06.2021 року Адміністративною комісією винесено постанову № 1338 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у розмірі 340,00 грн. та постанова № 1338 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 51,00 грн. (далі по тексту - оскаржувані постанови).

Вказаними постановами встановлено, що ОСОБА_1 порушив Правила охорони магістральних трубопроводів, що виразилось у виконанні робіт по встановлення дощових колодязів, без погодження та отримання дозволу на розриття у АТ «Київгаз», за що передбачена відповідальність згідно з ст. 103-2 та 138 КУпАП.

Вважаючи протиправними оскаржувані постанови, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач отримував дозвіл від уповноваженого органу для проведення земельних робіт в межах охоронних зон на яких знаходиться газопровід.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.103-2 КУпАП пошкодження газопроводів (крім магістральних) та їх устаткування при провадженні робіт,

- тягне за собою попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 138 КУпАП передбачено, що порушення Правил охорони магістральних трубопроводів,

- тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятнадцяти до двадцяти семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - від двадцяти до сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 1 частини 1 ст. 218 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до частини 1 ст. 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, частинами першою - четвертою статті 156-1, статтями 156-2, 159, частиною першою статті 163-17, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно частини 1- 2 статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу уповноважені на те посадові особи:

- підприємств і організацій, які експлуатують магістральні трубопроводи (стаття 138);

- посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад (статті 44-3, 96-2, 103-1, 103-2, 103-3, 104, частина перша статті 106-1, статті 106-2, 127-2, 149 - 152, частини третя - п`ята статті 152-1, статті 154, 155, 155-2, 156, частини перша - четверта статті 156-1, статті 156-2, 159 - 160, стаття 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 183, 185-1, 186-5, 197, 198).

Суд першої інстанції зазначив, що згідно з поясненнями позивача, які викладені в протоколі № 04287, останній фактично підтверджує причетність до земельних робіт, які проводились на вулиці М`ятна по встановленню дощової каналізації, крім того, при підписанні протоколу ОСОБА_1 не виклав свої заперечення стосовно складення відносно нього, як відповідальної особи, протоколу.

Також, суд першої інстанції встановив, що відповідальність позивача підтверджується поясненнями ТОВ АТ «Київгаз» ОСОБА_2 , в яких зазначено, що ОСОБА_1 є старшим ініціативної групи з установлення дощової каналізації на АДРЕСА_1 .

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки в протоколі № 04287 від 22.04.2021 року (а.с.35), позивач фактично надає пояснення обставинам, які стали підставою пошкодження газопроводу по вул. М`ятна у місті Києві, а не визнає свою вину.

Так, ОСОБА_1 зазначено, що мешканці АДРЕСА_1 , зібрали кошти та за допомогою мережі Інтернет знайшли осіб, які виконують роботи по встановленню дощової каналізації. При виконанні зазначених робіт, водій екскаватора ОСОБА_3 , ознайомившись з інформацією про місце розташування газової труби, розпочав земельні роботи. Однак, газопровід був прокладений не на тій відставні, що зазначено було на газовому стовпі, внаслідок чого відбулось пошкодження газопровіду.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивач наголошував, що він не керував екскаватором, який пошкодив трубу, та особисто жодних робіт не виконував, проте, зазначене помилково не було взято до уваги судом першої інстанції.

Крім того, позивача ніхто не уповноважував бути керівником робіт по встановленню дощової каналізації, а тому, в даному випадку, ОСОБА_1 не може бути належним суб`єктом накладення адміністративного стягнення, відповідно до ст. 103-2 та 138 КУпАП.

Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що в матеріалах справи не міститься, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних доказів вчинення саме ОСОБА_1 адміністративних порушень, визначених в оскаржуваних постановах, а саме: ст. 103-2 та 138 КУпАП.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відзиві на позовну заяву, відповідач вказує, що вчинення позивачем адміністративних правопорушень, відповідно до ст. 103-2 та 138 КУпАП, підтверджується показами свідків правопорушення.

Натомість, в матеріалах справи не міститься жодних показів свідків, окрім пояснювальних майстра ОСОБА_2 та бригади: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на ім`я головного інженера УАВР АТ «Київгаз», тобто посадових осіб, які усували наслідки пошкодження газопроводу на АДРЕСА_1 .

Так, суб`єктивна сторона адміністративного проступку, зазначена у ст.103-2 та 138 КУпАП, є як фізична особа так і юридична, при цьому така особа має бути фактично відповідальною за вчинення певних робіт.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

- найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

- дату розгляду справи;

- відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

- опис обставин, установлених під час розгляду справи;

- зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

- прийняте у справі рішення.

По справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Як вбачається з оскаржуваних постанов, Адміністративною комісією при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було допущено порушення порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, а саме: не було з`ясовано чи було взагалі вчинено адміністративне правопорушення особисто ОСОБА_1 та чи доведена вина останнього.

Як вже зазначалося, п. 1 ст. 247 КУпАП України передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Колегією суддів апеляційної інстанції під час розгляду справи, досліджено матеріали адміністративного правопорушення відносно позивача та взято до уваги доводи сторін по справі, і встановлено відсутність належних та допустимих доказів вчинення особисто ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 103-2 та 138 КУпАП.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративних правопорушень, а оскаржувані постанови не містять обґрунтованих висновків та доказів вини позивача, а протилежного відповідачем доведено не було, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна було б достовірно встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 103-2 та 138 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджено, що відповідач притягуючи до відповідальності за вчинене адміністративного правопорушення позивача, діяв на підставі та в межах вимог чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що оскаржувані постанови містять помилкові висновки про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 103-2 та 138 КУпАП, а тому підлягають скасуванню, як протиправні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, враховуючи, що належними та допустимими доказами не підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ст. 103-2 та 138 КпАП України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваних постанов та закриття справ про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 .

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року №127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010 року).

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а висновки суду першої інстанції помилковими, відповідно оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст. 139 КАС України).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що сплачений позивачем під час подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн. судового збору за подання адміністративного позову, та 1362,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи, в загальній сумі 2270,00 грн.

З огляду на задоволення позовних вимог, вказаний судовий збір підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 242, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати постанови Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1338 та № 1339 від 14.06.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Закрити провадження по справам за адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 103-2 та 138 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн.).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.В. Карпушова

В.В. Файдюк

Повний текст виготовлено 04.06.2024 року