Справа № 120/2841/24
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 червня 2024 р. Справа № 120/2841/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнаня протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивачка) до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - УДМС України у Вінницькій області, управління, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення №9502 від 08.02.2024 р. про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ;

- зобов`язання повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25 річного віку .

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, в 2011 році разом із батьками прибула на територію України та в 2014 році отримала посвідку на постійне проживання.

В травні 2023 р. позивачка у зв`язку із досягненням 25 річного віку звернулась до ДП Документ із заявою щодо обміну посвідки. За наслідком розгляду поданої заяви отримала рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та рішення №9502 від 08.05.2023 р. про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання, яке в подальшому оскаржила.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/9256/23 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області №9502 від 08.05.2023 р. про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 і зобов`язано Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_1 із урахуванням правових висновків суду.

На виконання даного судового рішення відповідачем прийнято рішення №9502 від 08.02.2024 р. про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.

Позивачка із таким рішенням не погоджується вказуючи на те, що в рішенні не вказано, які саме дані з баз даних Реєстру не відповідають наданій позивачкою інформації.

Позивачка зазначає про те, що жодних підстав для відмови в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання не існує, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою від 18.03.2024 р. прийнято позовну заяву до провадження, відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

04.04.2024 р. надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову вказуючи на те, що в разі встановлення належності особи до громадянства України підрозділ ДМС відмовляє у видачі посвідки. Оскільки позивачка наразі оскаржує рішення про скасування набуття громадянства вимога,що заявлена у цій справі є передчасною.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.

02.05.2023 р. ОСОБА_1 подала заяву до ДП Документ про оформлення іноземцям документів міграційного характеру.

08.05.2023 р. Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийнято рішення №322 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 16 Закону України Про імміграцію.

Також 08.05.2023 р. Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийнято рішення №9502 від 08.05.2023 р. про відмову ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.

Не погоджуючись із цими рішеннями, позивачка звернулась до суду із позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.10.2023 р. у справі №120/9256/23:

- визнано протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області №9502 від 08.05.2023 р. про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_1 із урахуванням висновку правових висновків суду.

На виконання даного судового рішення Управлінням Державної міграційної служби у Вінницькій області прийнято рішення за№9502 від 08.02.2023 р. про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 з підстав вказаних в пп. 3 п. 62 Порядку №321.

Не погоджуючись із цим рішенням позивачка звернулась до суду із позовом.

При вирішенні спору суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Згідно статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 1 статті 1 Закону України Про імміграцію (далі Закон №2491) визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно статті 3 Закону №2491 правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Аналіз змісту вказаних норм Закону №2491 дає підстави дійти висновку, що іммігрантами можуть бути лише іноземці та особи без громадянства. Після набуття цими особами громадянства України змінюється їх правовий статус та підстави перебування та проживання в Україні.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України від 18.01.2001 № 2235-III Про громадянство України (далі - Закон № 2235-III).

Пунктом 1 статті 2 Закону № 2235 визначено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Надаючи оцінку рішенню про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання , суд вказує наступне.

Відповідно до п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого КМУ від 25.04.2018 р. №321 (далі Порядок №321) територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 63 Порядку №321 копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в оформленні чи видачі посвідки, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.

Із процитованого видно , що підстави для відмови у видачі довідки не є вичерпними.

Оцінюючи оскаржуване рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання, суд керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Так, як видно, підставою для відмови у видачі посвідки став пп.3 п. 62 Порядку №321, а саме, дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Суд акцентує увагу, що у відзиві та у висновку від 08.02.2024 р. відповідач вказує на те, що підставою для відмови є встановлення належності позивачки до громадянства України.

Однак, в оскаржуваноу рішенні вказано, що відмовлено на підставі підпункту 3, тобто підставою для відмови визначено отримання даних з баз даних Реєстру, картотек, що не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Суд зауважує, що ні у спірному рішені , ні у висновку, що передував прийняттю такого не вказано, які саме дані отримані з баз даних Реєстру, картотек, що не підтверджують надану ОСОБА_1 інформацію.

На думку суду, оскаржуване рішення прийнято без врахування розтлумачених вище критеріїв, оскільки відповідачем не доведено, що ним отримано дані з баз даних Реєстру, картотек, які б вказували , що надана позивачкою інформація не є підтвердженю.

А отже, оскаржуваним рішенням безпідставно відмовлено у видачі посвідки з підстав вказаних пп.3 п.62 Порядку №321, відтак, воно є протиправним, відповідно, підлягає скасуванню.

При цьому, суд вказує, що вимога зобов`язального характеру щодо розгляду повторно питання стосовно оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні, саме в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25 річного віку є передчасною, оскільки в межах даної справи судом не досліджується питання стосовно права позивачки на отримання посвідки в порядку обміну, лише надається оцінка правомірності рішення про відмову у оформленні посвідки.

Відтак, належним способом захисту прав позивачки стане повторний розгляд питання про оформлення посвідки на постійне проживання із урахуванням правових висновків суду.

А отже вимоги в частині зобов`язання повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні саме в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25 річного віку, задоволенню не підлягають.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 1211, 20 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 605,60 (1/2 задоволених вимог).

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області №9502 від 08.02.2024 р. про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_1 із урахуванням правових висновків суду.

В решті вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.код НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ін НОМЕР_1 )

Відповідач: Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, )

Повний текст судового рішення сформовано: 06.06.2024 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна