Справа № 260/3672/24
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2024 року м. Ужгород№ 260/3672/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у письмову провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області (далі - позивач, ГУ ПФУ в Закарпатській області) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області (далі - відповідач), у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Білинця В.О. про накладення штрафу від 16.05.2024 року у розмірі 10200 грн у виконавчому провадженні №73657659

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області накладено штраф у розмірі 10200,00 грн. за невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/4762/23 без поважних причин.

В той же час, позивач зазначає, що стягувачу було виконано перерахунок пенсії після набрання рішенням законної сили в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. З 01 грудня 2019 року виплата пенсії стягувачу здійснюється з урахуванням вищенаведеного судового рішення. Нарахована заборгованість в розмірі 55737,21 грн облікована в електронній пенсійній справі стягувача та буде виплачено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а також витребувано матеріали виконавчого провадження.

05 червня 2024 року до суду від відповідача надійшли матеріали виконавчого провадження та відзив на позовну заяву.

У поданому відзиві відповідач вказує, що на постанову про відкриття виконавчого провадження, боржником повідомлено державного виконавця про те, що пенсія стягувачу виплачується з урахуванням рішення суду. Однак, стягувачем 10.01.2024 року повідомлено державного виконавця, що пенсія виплачується з обмеженням максимальним розміром.

У зв`язку з невиконанням рішення суду, відповідач вважає, що оскаржувана постанова винесена правомірно.

Відповідно до статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі № 260/4762/23, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії із застосуванням обмеження максимальним розміром на рівні десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

12 грудня 2023 року Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист в адміністративній справі № 260/4762/23 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

22 грудня 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Білинцем В.О. відкрито виконавче провадження ВП № 73657659 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 12 грудня 2023 року Закарпатським окружним адміністративним судом у справі № 260/4762/23. Вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження позивач надіслав лист від 28 грудня 2023 року, в якому повідомив, що стягувачу виконано перерахунок пенсії 26 жовтня 2023 року в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. Нарахована заборгованість в розмірі 55737,21 грн за період з 01 грудня 2019 року по 30 червня 2023 року облікована в електронній пенсійній справі стягувача та буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Вказано, що у випадках, коли зобов`язання, що покладені судовим рішенням на органи Пенсійного фонду не визначають окремий порядок перерахунку пенсії, перерахунок здійснюється з урахуванням вимог чинного законодавства. Зазначено, що виконання рішення суду здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області згідно норм чинного Бюджетного законодавства України у сфері пенсійного забезпечення.

10 січня 2024 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Білинцем В.О. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн у ВП № 73657659 за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Відповідно до вказаної постанови, державним виконавцем з`ясовано, що нарахування та виплата пенсії стягувачу здійснюється із застосуванням обмеження максимальним розміром, що підтверджується інформацією особистого кабінету стягувача на сайті ПФУ станом на січень 2024 року.

13.02.2024 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/314/24 визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу від 10.01.2024 року у розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні № 73657659.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 260/314/24 від 07.05.2024 апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволено повністю. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 260/314/24 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відмовлено повністю.

У зв`язку з тим, що станом на 16.05.2024 рішення суду боржником так і не виконано, поважних причин не встановлено, державним виконавцем відділу ПВР винесено постанову про накладення штрафу на суму 10200 грн., яка цього ж дня надіслана для виконання до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області

Вважаючи вказану постанову протиправною позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3447-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Також підкреслював, що органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Так, у рішенні від 19 березня 1997 року по справі «Горнсбі проти Греції», ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 1989 року визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Спеціальним законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі примусового виконання судових рішень та рішень інших органів, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка є чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1404-VIIІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIIІ , виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII).

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями ст. 75 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, вказаною нормою встановлено визначальну ознаку для накладення на боржника штрафу, а саме невиконання рішення суду без поважних причин. При цьому, поважними, в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 у справі № 360/3573/2, від 31 травня 2021 у справі № 560/594/20.

Оскаржувана постанова про накладення штрафу від 16.05.2024 року у розмірі 10200,00 грн у виконавчому провадженні № 73657659 винесена саме з огляду на висновки старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Білинця В.О. про невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/4762/23 від 05 вересня 2023 року без поважних причин, з чим позивач не погоджується.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі № 260/4762/23, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

12 грудня 2023 року Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист в адміністративній справі № 260/4762/23 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

22 грудня 2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Білинцем В.О. відкрито виконавче провадження ВП № 73657659 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 12 грудня 2023 року Закарпатським окружним адміністративним судом у справі № 260/4762/23. Вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження позивач надіслав лист від 28 грудня 2023 року, в якому повідомив, що стягувачу виконано перерахунок пенсії 26 жовтня 2023 року в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. Нарахована заборгованість в розмірі 55737,21 грн за період з 01 грудня 2019 року по 30 червня 2023 року облікована в електронній пенсійній справі стягувача та буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України. Вказано, що у випадках, коли зобов`язання, що покладені судовим рішенням на органи Пенсійного фонду не визначають окремий порядок перерахунку пенсії, перерахунок здійснюється з урахуванням вимог чинного законодавства. Зазначено, що виконання рішення суду здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області згідно норм чинного Бюджетного законодавства України у сфері пенсійного забезпечення.

Суд звертає увагу на те, що належним та достовірним доказом проведення перерахунку пенсії є відповідні перерахунки пенсії із пенсійної справи № , дослідження яких є визначальним при встановленні факту виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі № 260/4762/23, яке набрало законної сили.

Позивачем до позовної заяви долучено перерахунки пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року, з 01 липня 2022 року, з 01 грудня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 листопада 2023 року.

Відповідно до перерахунку пенсії з 01 грудня 2019 року підсумок пенсії з надбавками становив 19609,91 грн, в той час, як сума 10 прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність станом на 01 грудня 2019 року складала 16380,00 грн.

Проаналізувавши перерахунки пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2022 року, з 01 грудня 2022 року, з 01 березня 2023 року, з 01 листопада 2023 року, суд зауважує, що розмір пенсії позивача обмежено максимальним розміром, зокрема, згідно з перерахунком пенсії з 01 липня 2022 року підсумок пенсії з надбавками становив 24355,30 грн, а з урахуванням максимального розміру пенсії 20270 грн; згідно з перерахунком пенсії з 01 грудня 2022 року підсумок пенсії з надбавками становив 24355,30 грн, а з урахуванням максимального розміру пенсії 20930 грн; згідно з перерахунками пенсії з 01 березня 2023 року та з 01 листопада 2023 року підсумок пенсії з надбавками становив 25855,30 грн, а з урахуванням максимального розміру пенсії 20930 грн.

З викладеного слідує, що виплата пенсії позивача всупереч судовому рішенню у справі № 260/4762/23, яким було зокрема зобов`язано позивача нараховувати та виплачувати з здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум, проводиться з обмеженням максимальним розміром з 01 липня 2022 року.

При цьому, предметом розгляду адміністративної справи № 260/4762/23 було саме обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром під час проведення перерахунку з 01 грудня 2019 року, а зобов`язальна частина рішення містила початкову дату проведення перерахунку без обмеження максимального розміру пенсії без часового обмеження в майбутньому.

Однак, здійснюючи відповідний перерахунок, позивач з 01 липня 2022 року знову виплачує пенсію стягувачу з обмеженням її максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, пенсію і надалі обмежено максимальним розміром, жодних доказів, які б свідчили про перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром, суду не надано.

Також позивачем не зазначено поважних причин нездійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром, не зазначено діючої норми, яка б дозволяла обмежити пенсію максимальним розміром та, відповідно, не надано суду жодних доказів, що підтверджували об`єктивну неможливість виконання такого перерахунку.

Водночас суд зазначає, що з часу прийняття Закарпатським окружним адміністративним судом рішення по справі № 260/4762/23 пенсійне законодавство в частині, що стосується застосування обмеження пенсій максимальним розміром, не зазнало змін, а тому позивач мав виконувати рішення суду так, як було зобов`язано його резолютивною частиною.

Суд зауважує, що обмеження пенсії позивача максимальним розміром у спірних відносинах передбачено частиною 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ та статтею 2 Закону № 3668-VI. Однак, положення частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ визнані такими, що не відповідають Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення, а тому не можуть застосовуватись у спірних відносинах.

У постанові від 16 грудня 2021року у справі № 400/2085/19 Верховний Суд наголосив про протиправність обмеження органом пенсійного фонду максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, та зазначив, що у спірних відносинах підлягають застосуванню норми Закону № 2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Суд звертає увагу, що, незважаючи на наявність у постановах КМУ від 16 лютого 2022 року № 118 та від 24 лютого 2023 року № 168 вимог про підвищення розміру пенсії у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, станом на момент здійснення відповідачем такого перерахунку пенсії позивача у зв`язку із проведенням її індексації, чинної норми, яка б визначала розмір максимального обмеження, закон не містить, оскільки положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-ХІІ рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнані такими, що не відповідають Конституції України, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення Конституційного Суду України.

Закон не уповноважує територіальний орган Пенсійного фонду на власний розсуд визначати підстави, умови та максимальний розмір для обмеження пенсійних виплат.

Під час проведення наступних перерахунків пенсії позивача пенсійний орган не вправі застосовувати обмеження максимального розміру пенсії з тих підстав, яким вже надано оцінку у судовому рішенні №260/4762/23, що набрало законної сили.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави вважати, що з самого визначення поняття пенсія випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк.

У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання пенсії, яка має виплачуватись постійно один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Але у разі зміни після прийняття рішення судом розміру та порядку соціальних та пенсійних виплат орган влади повинен діяти відповідно до чинного законодавства, не допускаючи за подібних обставин порушень, про які вже зазначалося.

У цьому випадку змін законодавства (зокрема норм статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб») не відбувалось.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не виконало рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі № 260/4762/23 без поважних причин, оскільки, як підтверджено самим позивачем, розмір перерахованої пенсії виплачується у межах максимального розміру.

Суд враховує доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про те, що нарахована заборгованість в розмірі 55737,21 грн. за період з 01 грудня 2019 року по 30 червня 2023 року облікована в електронній пенсійній справі стягувача та буде виплачена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Проте, суд зазначає, що вищевказане не спростовує факту нарахування та виплати пенсії стягувачу з урахуванням максимального розміру, відтак, такі розрахунки пенсійного фонду також є помилковими.

Окрім цього, ОСОБА_1 не здійснено і виплату пенсії, яка перерахована не в повному обсязі, з покликанням виключно на відсутність бюджетного фінансування, проте жодних належних і допустимих доказів на підтвердження чи спростування тверджень щодо відсутності належного фінансування чи наявності інших причин щодо неможливості виконання рішення суду в повному обсязі, пенсійним органом не надано.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В межах спірних правовідносин позивачем не надано жодних доказів, які б засвідчували наявність поважних причин для невиконання рішення суду, що набрало законної сили, або про неможливість його виконання у терміни, визначені виконавцем. Жодних доказів боржником ні виконавцю, ні до суду у цій справі не надано.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги наведені вище висновки, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат у розумінні статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст. 5, 19, 77, 243, 246, 287, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4 ) до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області (88000, м.Ужгород, пл. Ш.Петефі, 14, ) про визнання протиправною та скасування постанови від 16.05.2025 у виконавчому провадженні №73657659 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СуддяЮ.Ю.Дору