Справа № 440/18595/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 р. Справа № 440/18595/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 (головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко) по справі № 440/18595/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Полтавській оформлене листом № 26653-25995/Б- 03/8-160023 від 24.11.2023 року щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги згідно пункту 7/1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій на день призначення пенсії за віком.

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Полтавській зарахувати період роботи ОСОБА_1 до спеціального (педагогічного) стажу, а саме з 29.08 1989 року по 01.09.1996 року на посаді концертмейстера в Полтавському музичному училищі ім. М.В. Лисенко (на даний час - Полтавський коледж мистецтв імені М.В. Лисенка) та виплатити їй грошову допомогу згідно пункту 7/1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій на день призначення пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячний пенсій , як працівник освіти, музичного училища, проте відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до спеціального стажу роботи позивача період з 29.08.1989 року по 01.09.1996 року на посаді концертмейстера в Полтавському музичному училищі ім. М.В. Лисенко (на даний час - Полтавський коледж мистецтв імені М.В. Лисенка) та виплаті їй грошової допомоги згідно 7/1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій на день призначення пенсії за віком.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 13.07.2023 № 69 в частині відмови у зарахуванні до спеціального стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 28.08.1989 та виплати грошової допомоги у відповідності до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 31.08.2023 № о/р69 та від 18.10.2023 № о/р НОМЕР_2 .

Визнано протиправною та скасовано відмову викладену в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24.11.2023 № 26653-25995/Б-03/8-1600/23 у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у відповідності до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 всі періоди з 28.08.1989 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 на посаді концертмейстера і викладача та виплатити грошову допомогу згідно пункту 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у розмірі десяти місячних пенсій на день призначення пенсії за віком.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачці призначено пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та не вирішено питання про виплату грошової допомоги у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

05.07.2023 позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою про виплату грошової допомоги згідно п.7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в задоволені якого рішення від 13.07.2023 відмовлено з підстав відсутності необхідного спеціального стажу. Згідно трудової книжки страховий стаж складає 43 роки 08 місяців 10 днів, стаж роботи позивача на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 становить лише 02 роки 07 місяців 03 дні (з 02.08.1982 по 04.03.1985), що є недостатнім для призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.

Також судом не враховано, що назва посади за період з 28.08.1989 по теперішній час у довідці від 05.07.2023 відрізняється від посади вказаної в трудовій книжці. Крім того, посада концертмейстер не передбачена Порядком №909.

Інших документів, які підтверджують ці обставини не надано, тому виключалося належне підтвердження необхідного спеціального стажу, а за таких обставин суд не обґрунтовано задовольнив позов.

Зобов`язуючи зарахувати інші періоди з 28.08.1989 до пільгового стажу судом не обґрунтовано можливості віднесення інших періодів до такого стажу та не враховано відсутність доказів, зокрема уточнюючих довідок.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач з 09.04.2023 ( по досягненні 60 років) перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 40-42).

Позивач звернулася 05.07.2023 до пенсійного органу із заявою про виплату грошової допомоги згідно п.7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка за принципом екстериторіальності розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатами розгляду заяви рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 13.07.2023 №69 відмовлено ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років . Згідно рішення пенсійного органу, спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 станом на 05.07.2023 року становить 2 роки 7 місяців 3 дні; загальний стаж роботи - 43 роки 8 місяців 10 днів. До спеціального стажу не зараховано період роботи з 28.08.1989 року по дату прийняття рішення, оскільки посада вказана в довідці від 05.07.2023 року № 01.2-05/15 відрізняється від посади вказаної в трудовій книжці НОМЕР_1 від 02.09.1982. (а.с.31)

23.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії згідно нової довідки про заробітну плату та виплатити грошову допомогу в розмірі десяти мінімальних пенсій, як працівнику освіти (а.с. 43-45).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 31.08.2023 № о/р НОМЕР_2 відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до заяви від 23.08.2023 (а.с. 29).

Підставою відмови зазначено, що посада концертмейстера не передбачена розділом I "Освіта" Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

В зв`язку з допущеною помилкою в посиланні на довідку про заробітну плату при прийнятті рішення від 31.08.2023 , ГУ ПФУ в Миколаївській області повторно розглянули заяву ОСОБА_1 .

За результатами повторного розгляду документів ОСОБА_1 , рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 18.10.2023 № о/р НОМЕР_2 про внесення змін до рішення про відмову в перерахунку, абзац 9 рішення викладено в іншій редакції, а саме, що здійснити перерахунок пенсії немає можливості в зв`язку з тим що не виконані вищезазначені умови, які визначають право на виплату грошової допомоги у розмірі їх 10 місячних пенсій станом на день її призначення, а саме, стаж, що дає право на призначення грошової допомоги відсутній також додатково повідомлено, що додана до заяви довідка про заробітну плату від 16.08.2022 року № 22 видана Полтавською обласною радою Департамента культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації Полтавський коледж мистецтв імені М.В.Лисенка, потребує перевірки первинних документів, на підставі яких вона видана.(а.с.30)

Листом від 24.11.2023 № 26653-25995/Б-03/8-1600/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило позивача про відсутність підстав для виплати грошової допомоги пункту 7/1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій на день призначення пенсії за віком (а.с. 14-15).

Не погодившись із відмовою у зарахуванні періодів роботи до спеціального страхового стажу та виплаті грошової допомоги згідно пункту 7/1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій на день призначення пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з метою належного захисту прав позивача, вийшов за межі позовних вимог, скасував рішення ГУ ПФУ в Одеській області про відмову у зарахуванні до спеціального стажу періодів роботи позивача від 13.07.2023 та виплаті грошової допомоги, а також рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 31.08.2023 та від 18.10.2023, відмову ГУ ПФУ в Полтавській області від 24.11.2023.

Суд виходив з того, що наявними в справі доказами підтверджено, що позивач на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працювала у комунальному закладі освіти на посадах (концертмейстера та викладача), робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", має страховий стаж більш ніж 30 років на таких посадах, а тому відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 має право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення (яка не підлягає оподаткуванню).

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позову щодо ГУ ПФУ в Одеській області та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно п.1 ч.1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з приписами статті 28 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 № 1060-XII (чинного до 28.09.2017) система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж"» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років. з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців. З 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років. З 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі Порядок №1191) , відповідно до пункту 2 якого до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, в тому числі, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Порядок № 909).

Грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"- "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.( п.5 Порядку №1191).

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років №909, що затверджений Постановою КМУ від 04.11.1993 №909, установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років - у музичних школах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Пункт 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 №433, визначає, що до позашкільних навчальних закладів відносяться мистецькі школи: музична, художня, хореографічна, хорова, школа мистецтв тощо.

Згідно ч.4 ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту» право на пенсію за вислугою років мають педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року №963 посади викладача та концертмейстера - віднесені до педагогічних посад.

Судом встановлено, що позивачка з 28.08.1989 працювала в Полтавське музичне училище на посаду концертмейстера, з 02.09.1996 переведена на посаду викладача спеціального фортепіано де працює по цей час.

З 06.08.2019 Полтавське музичне училище ім. М.В.Лисенка перейменовано на Полтавський коледж мистецтв ім. М.В.Лисенка, з 25.06.2020 Полтавський коледж ім. М.В.Лисенка перейменовано на Полтавський фаховий коледж мистецтв ім. М.В.Лисенка, що вбачається з трудової книжки позивачки.

Згідно довідки Полтавського фахового коледжу мистецтв ім. М.В.Лисенка від 05.07.2023 року № 01.2-05/15 у зв`язку зі змінами у чинному законодавстві та відповідно до рішення Полтавської обласної ради від 25.07.2019 року № 1147 і наказу по училищу від 06.08.2019 № 26 найменування Полтавського музичного училища ім. М.В.Лисенка змінено на Полтавський коледж мистецтв імені М.В.Лисенка, а відповідно до рішення Полтавської обласної ради від 03.06.2020 року № 1362 і наказу по коледжу від 25.06.2020 року № 24 Полтавський коледж мистецтв імені М.В.Лисенка перейменовано на Полтавський фаховий коледж мистецтв імені М.В. Лисенка. Полтавський коледж мистецтв імені М.В. Лисенка - комунальний заклад фахової передвищої освіти (а.с. 39).

Щодо доводів апелянта, про вісдутність підстав врахувати спеціальний стаж, оскільки довідка від 05.07.23 видана Полтавським фаховим коледжем мистецтв імені М.В. Лисенка містить іншу назву посади позивача, ніж та, що зазначена за цей період в трудовій книжці, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно в довідці від 05.07.23 виданої Полтавським фаховим коледжем мистецтв імені М.В. Лисенка, зазначено, що в період з 28.08.1989 до теперішнього часу позивачка працює на посаді викладача, а в трудовій книжці зазначено, що в період з 28.08.1989 до 02.09.1996 ОСОБА_1 працювала концертмейстером, з 02.09.1996 по цей час викладачем по класу фортепіано.

Колегія суддів зазначає, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем та концертмейстером в музичному училищі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909».

Вказані висновки відповідають правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019р. у справі №442/456/17

Крім того, відповідно до ст.62 Закону України " Про пенсійне забезпечення" трудова книжка є основним документом в підтвердження трудової діяльності , а тому суд першої інстанції правомірно надав перевагу записам трудової книжки позивача, які містять відомості щодо роботи її на посадах (концертмейстера та викладача) в музичному училищі, який має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Доводи апеляційної скарги про відсутності в Переліку № 909 посади концертмейстера, а отже і відсутність підстав для зарахування динного періоду до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно в Постанові № 909 не зазначена посада концертмейстера, проте при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст. 242 КАС України).

Застосування норм права в спірних правовідносинах було викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №442/456/17, яка врахована як судом першої, так і судом апеляційної інстанції.

Також в постанові від 26.03.2019 у справі №484/211/17 при розгляді подібних правовідносин Верховний Суд відступив від висновків, викладених у постанові від 25.05.2016 у справі №419/794/15 і дійшов наступних висновків: «Таким чином, викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909».

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі №756/9879/16-а.

Судом встановлено, що в спірний період з 29.08.1989 року по червень 2023 позивачка обіймала посади концертмейстера та викладача у Полтавському музичному училищі, на день досягнення пенсійного віку, працювала у комунальному закладі на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і має страховий стаж більш ніж 30 років на таких посадах.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивача права на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення (яка не підлягає оподаткуванню) відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій не довів належними та допустимими доказами правомірність прийнятого рішення .

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 по справі № 440/18595/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій