Справа № 307/665/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 307/665/24 пров. № А/857/10076/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засідання Носа С. П. Вовка А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 квітня 2024 року у справі № 307/665/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови,

місце ухвалення судового рішення м. Тячів
Розгляд справи здійснено за правиламипозовного провадження в окремих категоріях термінових справ
суддя у І інстанціїСтецюк М.Д.
дата складання повного тексту рішення10 квітня 2024 року
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до Головного Управління національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 269871.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 квітня 2024 року у справі № 307/665/24 позов задоволено частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 269871 від 06 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 8 ст. 121 та ст. 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок скасовано і надіслано справу на новий розгляд до компетентного органу - Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що розглядаючи дану справу, поліцейським СРПП було з`ясовано всі обставини, які підлягають з`ясуванню. Поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, будь-яких порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не допускав. При цьому, вчинення даних правопорушень за участі позивача підтверджується відеодоказом з нагрудної камери поліцейського. Крім цього, апелянт зазначає, що оскаржувана постанова не повинна містити норму ст.36 КУпАП, оскільки на місці поліцейським було кваліфіковано дії правопорушника і застосовано штраф відносно ОСОБА_1 за більш серйозне правопорушення за ч.8 ст.121 КУпАП з врахуванням ст.36 КУпАП.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, а зокрема відповідач та представник позивача повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

В судове засідання сторони не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваній постанові серія БАД № 269871 від 06 лютого 2024 року не викладено суть адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП.

Зазначено, що процесуальною нормою, яка підлягала застосуванню у справі, була норма ст. 36 КУпАП, однак поліцейський при оформленні постанови на цю спеціальну норму не посилався, що є незастосуванням норми права. Із прийнятої постанови не вбачається, що, притягнувши особу за кількома статтями, поліцейський наклав адміністративне стягнення, керуючись ст. 36 КУпАП в межах санкції статті визначеного ним правопорушення з числа вчинених як більш серйозного.

Таким чином, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 269871 від 06 лютого 2024 року, винесена відповідачем з порушенням вищевказаних норм, суд першої інстанції дійшов висновку, що таку слід скасувати та надіслати на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06 лютого 2024 року поліцейським з РППВПД №1 Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області капралом поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 269871, згідно якої вбачається, що 06 лютого 2024 року о 14 годині 00 хвилин в с.Нересниця по вулиці Грушевського, Тячівського району, Закарпатської області водій ОСОБА_1 на момент зупинки використовував транспортний засіб Chrysler на іноземних номерах АВ02ТСА будучи не власником і не ввозив на митну територію України, чим порушив ст. 16, 31 ЗУ «Про дорожній рух» та не увімкнув аварійної світлової сигналізація під час зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського, чим порушив п. 9.9. б)Правил дорожнього руху. За вказані порушення на позивача накладено адміністративне стягнення за ч. 8 ст. 121 та 125 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. (а.с.5).

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі -ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно абзацом 5 п.б ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту

Відповідно до абзацу 2 ст. 31 Закону України «Про дорожній рух» тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Частиною 8 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Згідно з п. 9.9. б)Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до ст. 125 КУпАП передбачена відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім перед бачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє колегії суддів прийти до правового висновку, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши наявний у матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції, колегія суддів зазначає, що на даному відеозаписі відсутній факт фіксації транспортного засобу у русі, зокрема, такий не підтверджує те, що 06 лютого 2024 року о 14 годині 00 хвилин в с.Нересниця по вулиці Грушевського, Тячівського району, Закарпатської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chrysler на іноземних номерах НОМЕР_1 . Так, вказаний відеозапис з нагрудної камери працівника поліції розпочинається під час перебування останнього та позивача поблизу автомобіля, який не рухається та є припарковай поруч з дорогою. Водночас, на вказаному відеозаписі була зафіксована процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що в свою чергу не є належним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

При цьому встановлення факту керування транспортним засобом є визначальним для встановлення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, яка полягає, зокрема, у керуванні водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України.

Будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП відповідачем не надано.

Щодо вчинення позивачем правопорушення, яке полягає у тому, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського, то колегія суддів зазначає, що аналогічно на даному відповідачем відеозаписі відсутній факт фіксації правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено правомірність винесеної відносно позивача постанови та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП, ст.125 КУпАП, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак помилково застосував норми матеріального права (не застосував закон, який підлягав застосуванню), через що оскаржуване рішення суду слід змінити в мотивувальній частині шляхом викладення дійсних мотивів часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 238, 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 квітня 2024 року у справі № 307/665/24 змінити в частині мотивів часткового задоволення позовних вимог, виклавши їх в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 04 червня 2024 року