Справа № 380/24030/23
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), в якій позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті на його користь одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Ухвалою від 17.10.2023 суддя відкрила провадження у справі та призначила до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в матеріалах справи матеріалами.

Ухвалою від 05.06.2024 суд відмовив у задоволенні клопотанн представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2023 позивач звільнений у запас з військової служби через сімейні обставини (у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років) на підставі п.п. «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вказує на те, що при звільненні з військової служби відповідачем протиправно не нарахована та не виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що позивач звільнений з військової служби на підставі «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини якщо один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу та мають дитину (дітей) віком до 18 років). Зазначає, що законодавець пов`язав виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з наявністю обставин для звільнення, визначених у Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 р. №413. У вказаному переліку відсутня така підстава для звільнення (через такі сімейні обставини якщо один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу та мають дитину (дітей) віком до 18 років), відтак, у відповідача відсутні правові підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Крім цього, звернув увагу, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 )по стройовій частині( від 14.07.2023 №201 абзац дев`ятий пункту п`ятого цього наказу викладено в новій редакції, а саме: «одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби не виплачувати, оскільки розділом ХХХІІ Порядку 260 при звільненні з військової служби з таких підстав (підпункту Г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «про військовий обов`язок і військову службу» така виплата не передбачена)».

У частині шостій статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених позовних вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 №201, ОСОБА_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10.07.2023 №34-РС у запас відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у зв`язку з вихованням військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, з 14.07.2023 виключено зі списків особового складу частини; вислуга років становить: календарна 30 років 02 місяці 14 днів, пільгова 01 рік 03 місяці 02 дні, загальна вислуга 31 років 05 місяців 16 днів.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 №201 абзац дев`ятий пункту п`ятого цього наказу стосовно звільнення з військової служби ОСОБА_1 викладено в такій редакції: «одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби не виплачувати, оскільки розділом ХХХІІ Порядку 260 при звільненні з військової служби з таких підстав (підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» така виплата не передбачена)».

Представник позивача звертався до відповідача із адвокатським запитом від 20.09.2023, в якому просив надати відповідь на такі питання: чи нараховано Військовою частиною НОМЕР_1 одноразову грошову допомогу при звільненні ОСОБА_1 при цьому зазначити суму такої допомоги, та також повідомити чи планує Військова частина НОМЕР_1 добровільно нарахувати та виплатити вказану допомогу. Вказаний запит скеровано на адресу відповідача поштовим зв`язком.

Відповіді на адвокатський запит від 20.09.2023 матеріали справи не містять.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, а також єдину систему їх соціального та правового захисту встановлює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).

Абзацом 2 частини 2 статті 15 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 (далі Постанова №413).

Відповідно до Постанови № 413 військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:

- виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

- утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

- укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

- хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

- наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

- неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

- довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

Спірним у цій справі є питання виплати позивачу одноразової грошової допомоги звільненому з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини: у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років).

Вирішуючи питання про наявність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, суд звертає увагу, що абзацом 2 частини другої статті 15 Закону № 2011-XII, чітко визначена сукупність умов, за яких військовослужбовці, що звільняються з військової служби, мають підстави для отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення, а саме:

- наявність вислуги 10 років і більше;

- звільнення за власним бажанням та через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Друга умова, визначена законом, містить бланкетну норму, тому для застосування абзацу 2 частини другої статті 15 Закону № 2011-XII, сімейні обставини або інші поважні причини, через які військовослужбовець звільняється з військової служби, мають бути передбачені Постановою № 413.

Аналіз змісту Постанови № 413 вказує на те, що серед визначених у ній сімейних обставин та інших поважних причин відсутня обставина, як виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Отже, станом на дату звільнення позивача з військової служби у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі абзацу 2 частини 2 статті 15 Закону № 2011-XII.

Суд, при вирішенні цього спору враховує, що його висновки щодо застосування статті 15 Закону № 2011-XII відповідають висновкам Верховного Суду, викладені в постановах від 24.01.2024 у справі № 140/1143/23, від 02.05.2024 у справі № 280/7090/22.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Враховуючи висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, керуючись вимогами статті 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.