Справа № 440/3962/24
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/3962/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ясиновського І.Г., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області (надалі по тексту - відповідач1, ГУ ПФУ в Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі по тексту - відповідач2, ГУ ПФУ в Полтавській області), відповідно до якої просить:

визнати дії Головного управління пенсійного фонду України в Волинській області щодо непризначені ОСОБА_1 з 22 лютого 2024 року, пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», протиправними;

зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 22 лютого 2024 року, пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що звернувшись до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою встановленого зразка для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», отримала відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області у її призначенні, що вмотивована відсутністю на 01.01.1993 не менше 3 років необхідного періоду роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення. Позивач вважає відповідну відмову протиправною та такою, що порушує гарантоване Конституцією та Законами України право на отримання пенсії. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16 квітня 2024 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, наголошуючи, що оскільки, період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення ОСОБА_1 на 01.01.1993 року більше 3 років, то позивачка має право на зменшення пенсійного віку та страхового стажу визначеного ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - на 4 роки. Отже, знижений пенсійний вік необхідний для призначення пенсії згідно Закону №796 складає 56 років. При цьому, необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку, при зниженні пенсійного віку на 4 роки в період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року становить 24 роки. За результатами розгляду заяви, Головним управління Пенсійного фонду України у Волинській області, за принципом екстериторіальності, 29.02.2024 року прийнято рішення №65 про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу /а.с. 33-35/.

Головним управління Пенсійного фонду України у Волинській області своїм правом надання відзиву на позовну заяву не скористалось.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також КАС України) у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, як визначено частиною другою статті 262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали позовної заяви, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 22.02.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та надала відповідні документи, зокрема: диплом АТ №687261, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (3 категорія) НОМЕР_1 , витяг з Єдиного реєстру страхувальників для фізичних осіб-підприємців, довідку ОК-5, архівну довідку про трудовий стаж та нарахування заробітної плати в колгоспі ім. Ілліча від 21.09.2022 №177/01-11.2, видану Сарненською районною комунальною установою Машівський трудовий архів, архівну довідку про трудовий стаж №359/04-02/20 від 28.09.2022, видану Сарненською державною адміністрацією, довідку про проживання від 03.07.2020 №435, свідоцтво про шлюб від 23.07.1988 серії НОМЕР_2 , свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3 від 19.07.1991.

Вказана заява розглянута, за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області та прийнято рішення №65 від 29.04.2024 про відмову у призначенні пенсії /а.с. 25/.

Не погодившись із діями Головного управління пенсійного фонду України в Волинській області щодо непризначені ОСОБА_1 з 22 лютого 2024 року, пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач звернулася до суду з цим позовом.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення та виплата пенсії особам потерпілим в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС регулюються двома законами України, а саме: Законом України "Про статус і соціальний захист, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" N 796 від 28.02.91 (далі - Закон N 796) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N 1058).

Статтями 11 та 14 Закону N 796 визначено статус осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, статтями 54, 55, 56 - порядок обчислення стажу та вік виходу на пенсію, розмір пенсій по інвалідності та у разі втрати годувальника.

Закон N 1058 регулює порядок обчислення розмірів пенсій, їх виплату, строки призначення пенсії та порядок їх перерахунку.

Частиною 1 ст. 55 Закону N 796 передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно із частиною 2 статті 55 Закону N 796, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону N 1058 на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Отже, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, порядок обчислення стажу роботи та пенсійного віку має пільговий характер.

Сторони не заперечують, що позивачка проживала на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки 9 місяців 17 днів. Цей факт підтверджується копіями архівної довідки №359/04-02/20 від 28.09.2022, виданої Архівним відділом №2 Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області /а.с. 51/, довідки про проживання від 03.07.2020 №435, виданої виконкомом Біловізької сільської ради Рокитнівського району Рівненської області /зв.а.с. 49/, а також посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3) від 27.07.2003 /а.с. 50/.

Відповідно до п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 р. N 501 (який був чинний на момент видачі посвідчення позивачці), посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства України. Зазначене кореспондується зі змістом ч. 3 ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Таким чином, надаючи особі посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за особою право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

Отже, факт проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення протягом періоду, достатнього для виникнення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону N 796 за умови досягнення відповідного пенсійного віку є підтвердженим.

Як наслідок, ОСОБА_1 може скористатись правом на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, - на 4 роки (3 роки початкова величина зниження та 1 рік додатково (з розрахунку 1 рік за 2 роки проживання, - враховуючи 3 роки 9 місяців роботи та проживання позивача)).

Тобто, в силу вимог статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідне право у позивача виникне з урахуванням зниження пенсійного віку (з 60 років - 4 роки зниження), тобто при досягненні віку у 56 років (яких вона досягла 11.09.2021) та страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, тобто за наявності стажу 24 роки (з 28 років - 4 роки зниження).

Однак, як зазначено відповідачем та підтверджено розрахунком загального страхового стажу позивача, та не спростовано позивачем, останній становить лише 20 років 0 місяців 21 день /зв.а.с. 50/.

Оскільки необхідної умови для призначення пенсії за віком, а саме наявності страхового стажу 24 років - у позивача немає, то відмова відповідача у призначенні такої пенсії позивачу є обґрунтованою.

Суд звертає увагу позивача на помилкове тлумачення нею положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в тій частині, що на думку позивача така норма передбачає необхідність наявності страхового стажу не менше 15 років, в той час як в позивача є понад 20 років, тобто є більше ніж 15 років.

Вказаною нормою передбачено порядок зменшення пенсійного віку і страхового стажу особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення та визначено, що з урахуванням передбаченої можливості зменшення відповідного пенсійного віку та страхового стажу таким особам, виходячи із строку праці або проживання на відповідній території, такий страховий стаж має бути в особи, станом на певний вік, не менше 15 років. В той же час, конкретний вік на певну дату та конкретний розмір страхового стажу особи, який в неї має бути для пільгового виходу на пенсію визначено саме в статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, враховуючи дату народження позивача та період праці і проживання на територіях радіоактивного забруднення, як вже зазначалося судом вище, у позивача в 56 років ((60 років - 4 роки пільги) вік з якого має право на вихід на пенсію але при умові наявності страхового стажу визначеного в цій же статті) має бути не менше 24 років страхового стажу (28 років - 4 роки пільги).

Крім того, суд не розглядає питання визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №65 від 29.04.2024 про відмову у призначенні пенсії, оскільки позивачка не заявляла такої вимоги.

У той же час, позовна заява містить вимогу: "визнати дії Головного управління пенсійного фонду України в Волинській області щодо непризначені ОСОБА_1 з 22 лютого 2024 року, пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», протиправними", що є такою, що задоволенню не підлягає з огляду на те, що вчинення дій суб`єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб`єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб`єкту владних повноважень.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області (вул. Кравчука, буд.22В, м. Луцьк, Волинська область, 43026, ідентифікаційний код 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд.34, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч. ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Головуючий суддя І.Г. Ясиновський