Справа № 160/18139/23
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 червня 2024 року

м. Київ

справа №160/18139/23

адміністративне провадження № К/990/18454/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2024 року (колегія у складі суддів Малиш Н.І., Баранник Н.П., Щербака А.А.)

у справі № 160/18139/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

УСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ; позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФ України в Дніпропетровській області; відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті збільшення пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 відсоток заробітку (заробітної плати для обчислення пенсії, виданої відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за кожен рік роботи понад 15 років, встановлений частиною 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, чинній до 01.10.2017;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, встановивши з 17.05.2009 збільшення пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 відсоток заробітку за кожен рік роботи понад 15 років, встановлений частиною 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, чинній на 01.10.2017;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Дніпропетровській області здійснювати пенсійні виплати з урахуванням збільшення пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 відсоток заробітку (заробітної плати для обчислення пенсії, визначеної відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") за кожен рік роботи понад 15 років, встановлений частиною 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 06.11.2023, позов задовольнив частково:

- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №61 від 07.07.2023 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії;

- визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті збільшення пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 відсоток заробітку (заробітної плати для обчислення пенсії, виданої відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за кожен рік роботи понад 15 років, встановлений частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній до 01.10.2017 ;

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії, встановивши ОСОБА_1 з 01.07.2023 збільшення пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1 відсоток заробітку за кожен рік роботи понад 15 років, встановлений частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній на 01.10.2017;

- в іншій частині позовних вимог - відмовив.

Відповідач оскаржив таке судове рішення в апеляційному порядку.

Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 13.03.2024, скасував рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 та прийняв у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

11.05.2024 ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2024 та залишити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2023.

Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Зазначає про неправильне застосування правових норм до спірних правовідносин, оскільки чинна з 01.10.2017 редакція ч.2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має застосовуватися лише для призначення пенсії, а не для перерахунку.

Верховний Суд ухвалою від 27.05.2024 касаційну скаргу залишив без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до суду із касаційною скаргою.

28.05.2024 до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання касаційної скарги. Клопотання обґрунтовує тим, що первинна касаційна скарга була подана в межах строку на касаційне оскарження та повернення Верховним Судом касаційних скарг не позбавляє права повторного звернення до суду; також покликається на дію в Україні воєнного стану.

Вирішуючи питання поновлення строку на касаційне оскарження, Суд виходить з такого.

Статтею 44 КАС України визначено однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків відповідача поряд з іншими учасниками справи, який, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на касаційне оскарження судового рішення, має забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту. Для цього особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, має вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Отже, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства, своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій та досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Європейський Суд з прав людини неодноразово висловлювався щодо дозволених обмежень у доступі до правосуддя. Так, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява № 45783/05).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п. 22-23 рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява № 23436/03).

Із Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що ОСОБА_1 26.03.2023 уперше подала касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2024 в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 329 КАС України..

Верховний Суд ухвалою від 10.04.2024 повернув касаційну скаргу відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України (невикладення в касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку).

18.04.2024 ОСОБА_1 вдруге подала касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2024.

Верховний Суд ухвалою від 30.04.2024 повернув касаційну скаргу з цих же підстав, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України (як така, що не містить підстав касаційного оскарження).

13.05.2024 позивач подала касаційну скаргу за якою вирішується питання про відкриття касаційного провадження.

Так, ч. 1 ст. 329 КАС України визначені правила обчислення 30 днів строку на касаційне оскарження:

- з дня його проголошення судового рішення апеляційної інстанції (постанови, ухвали);

- з дня складення повного судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи.

Момент вручення учаснику справи судового рішення не змінює перебіг строку на касаційне оскарження, встановлений ч. 1 ст. 329 КАС України, а лише надає право стороні клопотати поновити такий строк відповідно до ч. 2 цієї ж статті.

Також строк на подання касаційної скарги може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 329 КАС України).

Зокрема, такою причиною може бути повернення касаційної скарги з підстави, передбаченої п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України.

Суд зауважує, що у випадку повернення касаційної скарги з підстави, передбаченої п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України, процесуальними нормами не визначено строк, в який скаржник вправі повторно подати касаційну скаргу після її повернення з підстави. Проте зазначене не свідчить, що після повернення касаційної скарги учасник справи не обмежений будь-якими строками на повторне подання скарги.

У випадку ОСОБА_1 значний пропуск нею строку на касаційне оскарження пов`язаний з неодноразовим поданням касаційних скарг, що не відповідали вимогам ч. 4 ст. 330 КАС України. Така причина пропуску строку має суто суб`єктивний характер, оскільки напряму залежить від дій скаржника та дотримання ним вимог щодо змісту процесуальних документів (скарг), що мають відповідати вимогам ст. 330 КАС України щодо форми та змісту касаційної скарги.

Між тим, ОСОБА_1 не підтвердила сумлінність у захисті своїх інтересів та наявність об`єктивних обставин, які безпосередньо унеможливили або ускладнили можливість вчинення процесуальних дій, а саме, складання та подання касаційної скарги, яка б відповідала вимогам ст. 330 КАС України.

З урахуванням викладеного, Суд не вбачає підстав задовольняти клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження та визнає вказані нею підстави поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Щодо пропуску процесуальних строків під час дії в Україні воєнного стану Велика Палата Верховного Суду у п. 48 постанови від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 дійшла висновку, що така обставина "могла унеможливити дотримання такого строку за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.".

Покликання скаржника на обставину воєнного стану не спростовує того, що ОСОБА_1 мала технічну можливість неодноразово подавати касаційні скарги, які Суд повертав скаржнику через їх невідповідність вимогам КАС України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

За викладених обставин Суд вважає, що ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 333 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними причини пропуску строку на касаційне оскарження.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2024 року у справі № 160/18139/23.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб