Справа № 322/781/24
Суддя: Губанов Р. О.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 червня 2024 рокуСправа № 322/781/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Губанова Р.О., секретар судового засідання Блажко О.П., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання незаконною та скасування постанови серії ББА №120867 від 27.04.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі (далі Постанова, оскаржувана постанова).

Короткий зміст позовних вимог, пояснення сторін, рух справи.

08.05.2024 до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений адміністративний позов, в якому позивач просить скасувати оскаржувану постанову

В обґрунтування позову зазначив, що Постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема у зв`язку з тим, що інспектор взводу 2 роти 1 батальйону 4 УПП в Запорізькій області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_2 (далі Інспектор) не склав протокол про адміністративне правопорушення, тим самим порушив права позивача, передбачені ст.268 КУпАП. Вказує також, що зазначені у постанові обставини не відповідають дійсності.

Як підставу своїх вимог посилається на ст.ст.2, 72, 77, 160, 161, 172, 245, 286 КАС України, ст.ст. 268, 276 - 280, 283, 287 КУпАП, рішення конституційного суду від 26.05.2015 у справі №1-11/2015

Крім цього позивач просив стягнути з Відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору.

Також позивач подав заяву про розгляд справи без його участі.

Ухвалою судді від 27.05.2024, після усунення позивачем недоліку позовної заяви, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову та розглянути справу за відсутності представника відповідача.

В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що про порушення позивачем вимог п.п.1.5, 32.1 ПДР, постанови Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994, ст.12 Закону України «Про дорожній рух», а саме розмістив торгівельний пункт з продажу овочів в межах червоної лінії доріг з причепу д.н.з НОМЕР_1 , без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

За твердженням відповідача, забороняється розміщувати тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності: без дотримання вимог ДБН В.2.3-4:2015 «Автомобільні дороги. Частина І. Проектування. Частина ІІ. Будівництво», ДБН В.2.3-5:2018.

До відзиву додано DVD-R на якому міститься відеозапис з бодікамери (ВК 470401).

Учасники справи, належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання з`явилися.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх учасників справи, згідно з ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини встановлені судом,

мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права.

Згідно з оскаржуваною постановою до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф в сумі 340 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У постанові вказані відомості про час і місце розгляду справи, посада, спеціальне звання, П.І.Б. особи, яка розглядала справу, відомості про особу, щодо якої розглядалася справа, зазначені такі фактичні обставини правопорушення: «27.04.2024, об 11 год 30 хв, в м. Запоріжжі, вул. Запорізька, біля буд. №10-б ОСОБА_1 надавав послуги з продажу овочів в межах червоної лінії дороги із причепу д.н.з АР2086ХF ПП (далі номер нерозбірливо), при цьому не маючи погодження з органами НП і паспорту розміщення, чим порушив п.п.1.5, 32.1 Правил дорожнього руху, п.25-2 ПКМУ №198 від 30.03.1994, ст.12 Закону України «Про дорожній рух».

Зазначено, що до постанови додається ВК 470401.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст.78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частина друга статті 140 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлює відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Відповідно до п.1.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №130 (далі ПДР) дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган;

Згідно з пп.«а» п.32.1 ПДР уповноваженими підрозділами Національної поліції узгоджуються розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій;

Статтею 12 Закону України «Про дорожній рух», визначено, що підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання розробляють і здійснюють заходи для забезпечення безпеки дорожнього руху, проводять у трудових колективах профілактичну роботу по дотриманню вимог законодавства про дорожній рух, за згодою з первинними профспілковими організаціями включають до колективних договорів вимоги щодо форм впливу на членів трудового колективу у разі порушення ними обов`язків учасників дорожнього руху, встановлених чинним законодавством про дорожній рух (ч. 1). Посадові особи, які відповідають за експлуатацію і технічний стан транспортних засобів, зобов`язані: забезпечувати добір, підвищення кваліфікації та професійного рівня водіїв, здійснювати контроль за станом їх здоров`я і дотриманням режиму праці та відпочинку; забезпечувати належний технічний стан транспортних засобів та дотримання екологічних вимог їх експлуатації; не допускати до керування транспортними засобами осіб, які не мають права на керування транспортним засобом відповідної категорії, не пройшли у встановлений строк медичного огляду, перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; не випускати на лінію транспортні засоби, технічний стан яких не відповідає нормативам з безпеки дорожнього руху та вимогам правил дорожнього руху, а також якщо вони не зареєстровані у встановленому порядку, переобладнані з порушенням вимог законодавства або не пройшли обов`язкового технічного контролю (ч. 2). Посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху; впроваджувати у повному обсязі заходи щодо безпеки дорожнього руху при здійсненні будівництва, реконструкції та ремонту доріг, вулиць та залізничних переїздів; позначати місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані - сигнальними вогнями, передбаченими діючими нормами; по закінченні робіт на дорозі, вулиці, залізничному переїзді негайно привести їх у стан, що забезпечує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів і пішоходів, та впорядкувати зони відчуження; у разі забруднення проїзної частини доріг, вулиць, залізничних переїздів невідкладно здійснювати заходи для їх очищення і своєчасного попередження учасників дорожнього руху про загрозу безпеці руху, що виникла; обладнувати їх технічними засобами регулювання дорожнього руху; виявляти аварійно-небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних пригод та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки; своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; щомісяця проводити лінійний аналіз аварійності (ч. 3). Особи, які відповідають за експлуатацію під`їзних і ґрунтових доріг, а також власники транспортних засобів зобов`язані виключати можливість виносу транспортними засобами землі, каміння або інших матеріалів на автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди (ч. 4);

Положеннями п.25-2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 (далі Єдині правила), передбачено, що тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності на автомобільних дорогах розміщуються відповідно до статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а у разі їх розміщення у межах смуги відведення автомобільних доріг або «червоних ліній» міських вулиць і доріг за погодженням з відповідним підрозділом Національної поліції відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 52-3 Закону України «Про дорожній рух».

Відповідно до визначення, закріпленого у статті 1 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862-IV об`єкти дорожнього сервісу це спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, майданчики для стоянки транспортних засобів, майданчики відпочинку, видові майданчики, автозаправні станції, пункти технічного обслуговування, мотелі, готелі, кемпінги, торговельні пункти (у тому числі малі архітектурні форми), автозаправні комплекси, складські комплекси, пункти медичної та технічно-евакуаційної допомоги, пункти миття транспортних засобів, пункти приймання їжі та питної води, автопавільйони, а також інші об`єкти, на яких здійснюється обслуговування учасників дорожнього руху та які розміщуються на землях дорожнього господарства або потребують їх використання для заїзду та виїзду на автомобільну дорогу.

Таким чином суд дійшов переконання, що у даному випадку позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт об`єкта дорожнього сервісу (торговельного пункту), оскільки з обставин справи не випливає, що позивач встановлював рекламоносії, технічні засоби організації дорожнього руху, проводив будь-які роботи на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах чи розробляв проектну документацію на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів або здійснював пасажирські перевезення за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Проте, твердження у Постанові про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КУпАП, за встановлених у ній обставин, суд визнає необґрунтованим з огляду на таке.

Чинне законодавство України не містить визначення поняття «пересувний торговельний пункт», вжитого у пп.«а» п.32.1 ПДР.

Згідно з п.4 Єдиних правил, користувачами дорожніх об`єктів є учасники дорожнього руху, власники та користувачі земельних ділянок, які розташовані в межах смуги відведення автомобільних доріг загального користування або «червоних ліній» вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, а також власники тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованих на території дорожніх об`єктів.

Вимоги щодо розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у межах смуги відведення автомобільних доріг та «червоних ліній» вулиць і доріг населених пунктів передбачені розділом V Єдиних правил.

За визначенням ч.2 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затверджено наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244. Цей Порядок містить визначення пересувної тимчасової споруди (далі ТС) торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності це споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, у якій може бути розміщене торговельне обладнання, низькотемпературний прилавок, лоток, ємність, торговельний автомат, інші пристрої для сезонної роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності. Також, Порядком передбачено наявність паспорту прив`язки ТС це комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС та благоустрій прилеглої території на топографо-геодезичній основі М 1 : 500, інженерне забезпечення, зовнішній архітектурний вигляд ТС та напрям підприємницької діяльності.

Згідно з ч.2 ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-IV мала архітектурна форма це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

За визначенням пункту 1.10 ПДР, причіп це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, суд дійшов висновку про відсутність підстав для ототожнення причепу ПП д.н.з АР2086ХF, який використовувався позивачем для торгівлі, з малою архітектурною формою чи тимчасовою спорудою для провадження підприємницької діяльності.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку, що передбачене пп.«а» п.32.1 ПДР узгодження з уповноваженими підрозділами Національної поліції розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах пересувних торговельних пунктів, стосується виключно малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, проте не поширюється на транспортні засоби, зокрема причепи для торгівлі.

Натомість діяльність позивача щодо продажу овочів з причепу регулюється Правилами роботи дрібнороздрібної торговельної мережі, затвердженими наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України від 08.07.1996 №369, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 23.07.1996 за №372/1397 (далі Правила).

Пунктом 3 Правил визначено, що роздрібна торгівля через дрібнороздрібну торговельну мережу є однією із форм позамагазинного продажу товарів, при якій приміщення не мають торговельного залу для споживачів. Продаж товарів здійснюється через: пункти некапітальної забудови кіоски, ларі, ларки, палатки, павільйони для сезонного продажу товарів, торговельні автомати; засоби пересувної мережі автомагазини, автокафе, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки), розноски, лотки, столики тощо.

Згідно з пунктом 14 Правил, відведення місць для розміщення пунктів дрібнороздрібної торговельної мережі здійснюється відповідно до вимог Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони (розділ V), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198.

Проте, як зазначалося, розділ V Єдиних правил містить вимоги щодо розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у межах смуги відведення автомобільних доріг та «червоних ліній» вулиць і доріг населених пунктів, проте не визначає таких вимог до засобів пересувної мережі, зокрема автомагазинів, лавок-автопричепів.

Підсумовуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що відсутність визначеного чинним законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції розміщення засобів пересувної мережі, яким у цій справі є причіп ПП д.н.з АР2086ХF, унеможливлює притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.140 КУпАП.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів. Відповідний правовий висновок було зроблено Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 по справі №161/5372/17 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 88986779).

Лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом учинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відповідний правовий висновок було зроблено Верховним Судом у постанові від 05.08.2019 по справі №712/12830/16-а (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 83442642).

Твердження у в оскаржуваній постанові про порушення позивачем вимог п.п.1.5, 32.1 ПДР, п.25-2 постанови Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994, ст.12 Закону України «Про дорожній рух» є безпідставними, оскільки не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом.

Доводи позивача стосовно необхідності складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.140 КУпАП також є безпідставними, оскільки суперечать нормам статті 258 КУпАП, відповідно до яких протокол у такому випадку не складається.

Відповідно до п.3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 (далі Інструкція), при складанні постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою третьою статті 140 КУпАП (коли протокол не складається), до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про: 1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху; 2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху; 3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття; 4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу; 5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху; 6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій; 7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.

Проте, акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у п.39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 90264746).

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КУпАП, що є самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з наведеного, позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію від 17.05.2024 №25, якою підтверджується сплата судового збору в розмірі 605,60 грн, отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Інші документально підтверджені судові витрати, понесені сторонами, у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.241 246, 250, 255, 271, 286 КАС України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ББА №120867 від 27 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі у виді штрафу в сумі 340,00 гривень.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.140 КУпАП.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ідентифікаційний код 40108646) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп) витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 5 червня 2024 року.

Суддя Р.О. Губанов