Справа № 489/8592/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 р.м. ОдесаСправа № 489/8592/23

Перша інстанція: суддя Микульшина Г.А.,

повний текст судового рішення

складено 01.02.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Максименко С.В. звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 047490 від 16.12.2023.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 16.12.2023 відносно нього було винесено вищезазначену постанову, через те, що того ж дня о 17 год. 30 хв. він керував транспортним засобом ЗАЗ 110558-44, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у темну пору доби, у якого не горіли задні габаритні ліхтарі, що є порушенням п. 3.1.1 та 31.6.Б ПДР України. При цьому, як зауважував позивач, при розгляді справи він неодноразово пояснював працівникам поліції, що несправність задніх габаритних ліхтарів виникла під час руху, оскільки перед початком руху позивач перевірив технічний стан автомобіля та він був справний. Через те, що несправність виникла під час руху автомобіля, як зазначав також позивач, він фізично був позбавлений можливості виявити та усунути таку несправність. Крім того, дану несправність ОСОБА_1 усунув на місці зупинки його транспортного засобу. Проте поліцейськими було проігноровано його пояснення, не взято їх до уваги при винесення оскаржуваної постанови.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи тим, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірною, була винесена з додержанням вимог чинного законодавства у зв`язку із тим, що під час несення служби 16.12.2023 інспектором управління патрульної поліції був зупинений транспортний засіб ЗАЗ 110558-44, д.н.з. НОМЕР_1 , у якого не горіли габаритні вогні у темну пору доби, чим порушено п.31.1 та п.31.6 Б ПДР України. з огляду на встановлене порушення, інспектором щодо позивача було винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП, та накладено на нього штраф в сумі 340,00грн. відповідач вказував. Що до поданого позову позивачем не надано доказів на спростування обставин, викладених у постанові. Більше того, навпаки, ОСОБА_1 не заперечує факт керування транспортним засобом за вказаних обставин. Саме на нього, водія, покладається обов`язок стежити за технічним станом транспортного засобу. Також представник відповідача вказував на те, що пояснення ОСОБА_2 були прийняті працівником поліції до уваги, однак вони не можуть бути підставою для звільнення його від адміністративної відповідальності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 047490 від 16.12.2023 та закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, відповідач у справі апелянт наголошуючи на правомірності винесеної інспектором постанови серії БАД №047490 від 16.12.2023 зазначає, що склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 121 КУпАП у водія ОСОБА_1 є повним та підтверджується відеодоказами. За твердженнями скаржника, в правопорушеннях у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, умисел не є обов`язковою складовою суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення та в даному випадку згідно ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення вчинене позивачем з необережності, так як водій ОСОБА_2 не передбачав можливості настання таких наслідків, хоч повинен був і міг їх передбачити. Отже, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення в повній мірі. Скаржник також зазначає. що усунення несправності після винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути підставою для скасування постанови та не спростовує факту вчинення правопорушення, а лише дає можливість ОСОБА_1 продовжувати рух на транспортному засобі без порушень ПДР України в подальшому. За таких обставин, відповідач у справі вважає прийняте судом першої інстанції рішення необґрунтованим, а висновки суду першої інстанції помилковими.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому підтримуючи свою позицію з приводу протиправності винесеної інспектором патрульної поліції спірної у справі постанови, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги департаменту за залишити рішення суду першої інстанції без змін мотивуючи загалом тим, що доводи апелянта не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин справи та висновків суду про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вірно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 047490 від 16.12.2023 вбачається, що відносно ОСОБА_1 було винесено постанову, відповідно до якої того ж дня о 17 год. 20 хв. в м. Миколаєві, Центральний район, вул. Чкалова, 55, водій, рухався т/з ЗАЗ110558-44 у темну пору доби та т/з, у якого не горіли задні габаритні ліхтарі, чим порушив п. 31.1 та 31.6.б ПДР України.

Вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, внаслідок чого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою по справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції проаналізувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази, зокрема оскаржувану постанову та відеозапис з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, суд першої інстанції виходив з відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.121 КУпАП, за порушення якого його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

У відповідності до приписів ст. 311 КАС України справу розглянуто у порядку письмового провадження, про що повідомлено учасників справи.

Сторонами не висловлено заперечень проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

В силу ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як визначено ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 (надалі ПДР).

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Аналогічні положення містяться у ст.14 Закону України "Про дорожній рух".

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР).

Згідно п.31.1 Правил дорожнього руху технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно пп.«б» п. 31.6 Правил дорожнього руху забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

В свою чергу, частиною 1 статті 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, керування транспортним засобом з несправними зовнішніми світловими приладами в темну пору доби є порушенням ПДР, становить собою окремий склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.121 КУпАП.

Згідно ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тощо.

При цьому, в силу приписів п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За приписами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Апеляційний суд також враховує, що у розумінні ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису) (ч.2).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу (ч.4).

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених зокрема частинами першою і другою статті 121-3 КУпАП.

Згідно п.10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, вказаними нормами передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Водночас, за приписами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Із змісту ст.283 КУпАП слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У відповідності до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 4 ст.73, ч.2 ст.74, ст. 75 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Водночас, колегія суддів наголошує, що в силу вимог ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частини 1-3 ст. 90 КАС України визначають, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з приписів ст.ст. 8, 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Колегія суддів також зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Так, на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови відповідач посилається на те, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення було зафіксовано на нагрудний відеореєстратор поліцейського та до матеріалів справи надано відповідні відеодокази.

З досліджених відеоматеріалів встановлено, що відеозаписом зафіксовано обставини, які відображені у спірній постанові, зокрема, що 16.12.2023р. о 17 год. 20 хв. в м. Миколаєві, Центральний район, вул. Чкалова, 55, водій, ОСОБА_1 рухався у темну пору доби на т/з ЗАЗ110558-44 у якого не горіли задні габаритні ліхтарі, у зв`язку з чим і був зупинений працівниками патрульної поліції та притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП, у зв`язку із порушенням п.31.1 та п.31.6.б ПДР України.

Водночас, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в матеріалах справи при цьому відсутні відсутні належні, достовірні та неспростовні докази на підтвердження того, що 16.12.2023 позивач ОСОБА_1 дійсно розпочав рух транспортним засобом ЗАЗ 110558-44, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з несправними задніми габаритними ліхтарями, а не вказані освітлювані прилади прийшли в несправність в процесі руху.

Як доцільно відзначив суд першої інстанції, у відповідності до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість.

Обвинувачення не може гуртуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом , а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Так, із того ж самого долученого представником відповідача відеозапису з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції також вбачається, що ОСОБА_1 після зупинки його транспортного засобу працівниками патрульної поліції та повідомлення ними що задні габаритні ліхтарі не горять у темну пору доби, неодноразово повідомляв про те, що при початку його руху задні габаритні ліхтарі працювали, та ця несправність не була значною й була усунута позивачем на місці зупинки.

Однак таким поясненням позивача не було надано належної оцінки.

Складом адміністративного правопорушення, як доцільно також враховано було судом першої інстанції, є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, вчинок може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення, при наявності сукупності юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Крім того, виходячи зі змісту приписів ст.9 КУпАП, юридичною підставою для відповідальності є склад правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина.

Разом з цим, відсутність хоча б одного з наведених елементів, в свою чергу виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Враховуючи визначення адміністративного правопорушення (проступку) наведеного у ч.1 ст.9 КУпАП, апеляційний суд також звертає увагу на приписи ст.ст. 10, 11 цього ж Кодексу, якими закріплено, що:

-адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків;

-адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

У розумінні приписів ст. 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Водночас, посилаючись в обґрунтування своєї позиції на ст. 11 КУпАП, апелянт не наводить жодного чіткого аргументу, який би вказував на те, що водій ОСОБА_1 міг чи мав знати про те, що в нього не горіли задні ліхтарі. Так, зокрема в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що ОСОБА_1 визнав, що був обізнаний про несправність задніх ліхтарів до моменту повідомлення про це Інспектором патрульної поліції, або був притягнутий за таке правопорушення, і мав їх полагодити.

Як вже було вказано вище, доданий до матеріалів справи відеозапис навпаки підтверджує те, що ОСОБА_1 в момент початку руху автомобіля перевірив його технічний стан та був впевнений у справності задніх ліхтарів (про це ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції, що підтверджується відеозаписом).

Окрім того, колегія суддів вважає ґрунтовною також позицію позивача, викладену у відзиві на апеляційну скаргу стосовно того, що апелянт також не вказує на те, які саме шкідливі наслідки настали через несправні задніх габаритних ліхтарів Позивача, а посилання Департаменту на вчинення правопорушення через необережність не відповідає змісту оскаржуваної Постанови та не може бути встановлено в судовому порядку, оскільки форма вини Позивача мала бути встановлено під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції та відповідно мала бути відображена у Постанові про притягнення до адміністративної відповідальності.

За вказаного, посилання апелянта на вчинення адміністративного правопорушення через необережність є безпідставними та не доведені жодними доказами.

Оцінюючи твердження скаржника про те, що усунення несправності задніх ліхтарів відбулось після винесення Постанови про адміністративне правопорушення, апеляційний суд звертає увагу, що такі твердження не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються доказами у справі.

Як свідчать зібрані у справі докази, ОСОБА_1 було виправлено несправність задніх ліхтарів та повідомлено про це інспекторів патрульної поліції до винесення постанови у справі, проте це не зафіксовано відеозаписом через те, що всупереч вимог закону працівники поліції на деякий час вимикали відео фіксацію розгляду справи, про що самому Позивачу стало відомо вже після винесення постанови у справі та ознайомлення з відеозаписом фіксації правопорушення.

Окремо, у контексті викладеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відеодоказ, наданий відповідачем містить паузи, відео що на ньому знаходиться не є суцільним, а переривається.

При цьому, відеозапис містить фрагмент, де Позивач вкотре повідомив інспектора про усунення несправностей.

Колегії суддів вважає за необхідне також звернути увагу на вимоги п.5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 року, які регламентують, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Приписи розділу III Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, визначають, що: відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія; включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

З наведеного слідує, що матеріали справи мають містити відеозаписи, на яких зафіксовані всі обставини події, яка викладена у постанові про адміністративне правопорушення та обставини фіксування адміністративного правопорушення, проте таких відеоматеріалів до постанови додано не було.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, з огляду на відсутність належних та достатніх доказів вчинення позивачем правопорушення, за яке останнього спірною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП.

Отже, в даному випадку з огляду на викладене вище у сукупності, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б доводили правомірність прийняття відповідачем постанови серії БАД №047490 від 16.12.2023р.

Інші доводи апеляційної скарги Департаменту є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи у оскаржуваній відповідачем частині судового рішення.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене у сукупності та відсутність в матеріалах справи неспростовних доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення цього позову, скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, що відповідає положенням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим ст. 242 КАС України вимогам, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи викладене вище у сукупності, апеляційний суд прийшов висновку про необхідність залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 245, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2024 року у справі №489/8592/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій Ю.В. Осіпов