Справа № 420/5812/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5812/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №23 від 11.01.2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення йому пенсії за віком як учаснику бойових дій. Водночас, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №23 від 11.01.2024 року позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії через недостатність у нього страхового стажу.

Разом з тим, позивач не погоджується із зазначеним рішенням відповідача та вважає його протиправними, з огляду на що звернувся із даним позовом до адміністративного суду.

Ухвалою суду по справі №420/5812/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачам запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Під час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області через систему «Електронний суд» був наданий відзив, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, та зазначає, що на підставі заяви позивача та доданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області 11.01.2024 винесено рішення № 23 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Необхідний страховий визначено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, відповідно до якого страховий стаж повинен становити 25 років, тоді як страховий стаж позивача становить 20 років 10 місяців 7 днів. Враховуючи те, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж роботи, у пенсійного органу були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.03.2024 року провадження у справі №420/5812/24 було зупинено на підставі п. 6 ч. 2 ст. 236 КАС України та в подальшому поновлено ухвалою суду від 08.04.2024 року.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , позивач, зокрема, у наступні періоди:

з 01.09.1981 року по 16.07.1984 року навчався у СГПТУ-64 у м. Красний Луч, Ворошиловградської області (запис внесено на підставі диплому серії НОМЕР_3 ) (запис №1);

з 01.12.1987 року по 01.09.1988 року зарахований слухачем підготовчого відділення Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова (запис внесено на підставі наказу №2827-06 від 05.11.1987 року) (запис №6);

з 08.09.1993 року по 20.09.1995 року проходив службу в органах внутрішніх справ України (запис внесено на підставі наказів №192 від 14.09.1993 року та №332 від 16.09.1995 року) (записи №9-10);

з 09.10.2023 року по теперішній час прийнятий на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу Одеського національного медичного університету (запис внесено на підставі наказів №8 від 05.10.2023 року) (запис №22).

До суду також надано диплом серії НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_1 16.07.1984 року, про те, що він 01.09.1981 року зарахований до середнього професійного технічного училища №64 м. Кр. Луч та 25.07.1984 року закінчив повний курс середнього професійного технічного училища за професією слюсар-інструментальник.

Також в матеріалах справи наявна архівна довідка №24-01-1342 від 13.10.2023 року Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова, видана про те, що ОСОБА_1 навчався за спеціальністю «Правознавство», денної форми навчання в Одеському державному університеті ім.І.І. Мечникова (указом Президента України від 11.09.2000 року за №1059/2000 Одеському державному університету ім. І.І. Мечникова надано статус національного вищого навчального закладу):

- з 01.12.1987 року по 25.07.1988 року на підготовчому відділенні;

- з 01.09.1988 року по 30.06.1993 року на юридичному факультеті.

Додатково позивачем надано довідку №9/К-1993 від 24.11.2023 року Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області, в якій зазначено, що згідно наявної інформації серед колишніх співробітників дійсно значиться ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходив службу в органах внутрішніх справ з 08.09.1993 року (наказ УВС України в Одеській області від 14.09.1993 №196 о/с) до 16.09.1995 року наказ УМВС України в Одеській області від 16.09.1995 №332 о/с звільнений у запас Збройних Сил України за ст. 64 «ж» (за власним бажанням)). Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 04 років 01 місяць 23 дні.

Крім того, позивачем надано витяг з наказу Одеського національного медичного університету (з особового складу) №808/л від 05.10.2023 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу на час відпустки для догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_2 з 09.10.2023 року по 05.11.2024 року або до фактичного виходу ОСОБА_2 на роботу.

25.12.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення йому пенсії за віком.

До заяви були надані наступні документи: військовий квиток; диплом; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи про стаж, визначені Порядком від 12.09.1993 року №637; документи, що засвідчують особливий статус особи; паспорт; трудова книжка.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №23 від 26.12.2023 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки за п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж становить 25 років, а страховий стаж позивача становить 20 років 10 місяців.

В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №23 від 26.12.2023 року було зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди:

з 01.09.1981 року по 16.07.1984 року згідно трудової книжки, оскільки відсутня дата видачі диплому;

з 01.09.1987 року по 25.07.1988 року період навчання на підготовчих курсах, оскільки особа є слухачем підготовчого відділення вищого навчального закладу, не здобуває певних освітніх та освітньо-кваліфікаційних рівнів, а відповідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до страхового стажу період навчання на підготовчому відділенні не зараховується.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, позивач 05.01.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення йому пенсії як учаснику бойових дій.

Заява позивача від 05.01.2024 року при призначення пенсії як учаснику бойових дій за принципом екстериторіальності (відповідно до п.п. 4.1 та 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1) була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №23 від 11.01.2024 року позивачу було відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком та зазначено, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж становить 25 років.

Водночас, в оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 20 років 10 місяців 7 днів.

Також вказано, що до страхового позивача не зараховано наступні періоди:

- період навчання з 01.09.1981 року по 25.07.1984 року, оскільки в дипломі НОМЕР_3 від 16.07.1984 року на сторінці з українським текстом відсутній рік закінчення терміну навчання, а також має місце розбіжність із сторінкою на російській мові дата видачі диплому та відсутня дата рішення комісії;

- період навчання з 01.09.1987 року по 25.07.1988 року на підготовчих курсах, оскільки особа є слухачем підготовчого відділення вищого навчального закладу, не здобуває певних освітніх та освітньо-кваліфікаційних рівнів, а відповідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до страхового стажу період навчання на підготовчому відділенні не зараховується.

За таких обставин, у оскаржуваному рішенні пенсійного органу зазначено, що за наданими документами право на призначення пенсії за віком згідно п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутнє, оскільки відсутній необхідний страховий стаж.

Крім того позивач посилається на факт того, що згідно наявної форми РС-право щодо розрахунку страхового стажу, йому не повністю зараховано:

- період служби в органах внутрішніх справ України з 08.09.1993 року по 16.09.1995 року, а саме зараховано період служби в органах МВС України у кількості 2 років 9 діб, замість 4 років 01 місяця 23 днів;

- період теперішньої роботи на посаді провідного юрисконсульта юридичного відділу Одеського національного медичного університету.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом власних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви відповідачів та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 4 Закону №1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень абзацу першого частини 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно п.4 ч.1 ст. 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

За приписами пункту 2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам; документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що положення вищевказаного Порядку поширюються саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Щодо незарахування до стажу роботи позивача періоду навчання з 01.09.1981 року по 25.07.1984 року через наявність неточностей у відомостях диплому НОМЕР_3 від 16.07.1984 року, суд зазначає наступне.

До 1993 року була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням від 20.06.1974 року №162 (далі Інструкція №162).

Згідно п.1.1 Інструкції №162 що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників державних, кооперативних та громадських підприємствах, установах та організаціях, які пропрацювали понад п`ять днів, у тому сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п.2.2 Інструкції №162 встановлено, що до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5 Інструкції №162).

Відповідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Разом з тим суд наголошує на тому, що відповідно до вищезазначених приписів законодавства основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише за відсутності у трудовій книжці, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди, зокрема, навчання, на підтвердження таких періодів приймаються інші документи, що уточнюють спірні моменти.

Так, згідно запису №1, наявного у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , позивач, у період з 01.09.1981 року по 16.07.1984 року навчався у СГПТУ-64 у м. Кр. Луч, Ворошиловградської області. Суд зауважує, що запис №1 виконаний акуратно, будь-яких виправлень не містить, з огляду на що судом не вбачається будь-яких порушень приписів Інструкції №162, яка діяла на час заповнення роботодавцем вказаного пункту у трудовій книжці позивача.

Разом з тим, у трудовій книжці зазначено, що запис №1 внесено на підставі диплому серії НОМЕР_3 , згідно відомостей якого позивач з 01.09.1981 року зарахований до середнього професійного технічного училища №64 Кр. Луч та 25.07.1984 року закінчив повний курс середнього професійного технічного училища за професією слюсар-інструментальник. При цьому, час навчання позивача, зазначений у дипломі серії НОМЕР_3 , збігається із записом, зробленим в трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

Суд також критично ставиться до посилань пенсійного органу в оскаржуваному рішенні на те, що в дипломі позивача серії НОМЕР_3 на сторінці з українським текстом відсутній рік закінчення терміну навчання, а тому нібито є розбіжність із сторінкою на російській мові, а також відсутня дата рішення екзаменаційної комісії про видачу диплому, оскільки відповідач не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо проходження навчання позивачем у цьому навчальному закладі. Крім того суд зауважує, що дати видачі диплому на двох сторінках збігаються. Відповідачами під час розгляду справи також не було наведено законодавчих підстав, які б свідчили про необхідність окремого проставлення дати прийняття рішення екзаменаційною комісією про присвоєння позивачу відповідної кваліфікації після закінчення проходження навчання у цьому навчальному закладі.

Зазначені обставини, на думку суду, свідчать про прояв відповідачем надмірного формалізму при розрахунку страхового стажу позивача, а тому вказаний період безпідставно не було враховано до визначення такого стажу.

Щодо неврахування пенсійним органом періоду навчання з 01.12.1987 року по 25.07.1988 року на підготовчому відділенні Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, суд зазначає наступне.

Відповідно до п."д" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ст.48 КЗпП України та ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У законодавстві, що діяло раніше до 01.01.2004 року, зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення" йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Пунктом "д" частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Підготовчі відділення при вищих навчальних закладах були створені відповідно до Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 20.08.1969 року №681 "Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах".

Вказаним нормативно-правовим актом визначалося, що: 1) "при організації підготовчих відділень передбачається проведення учбових занять по денній, вечірній та заочній формах навчання...; створення відділень при наявності не менше 100 слухачів, які навчаються з відривом і без відриву від виробництва; 2) "на підготовчі відділення приймаються особи з закінченою середньою освітою з числа передових робітників, колгоспників і демобілізованих з рядів Збройних Сил СРСР. Молоді робітники і колгоспники, які вступають на підготовчі відділення, повинні мати стаж практичної роботи (не менше одного року). Відбір і направлення молоді на ці відділення здійснюються безпосередньо керівниками промислових підприємств, установ, організацій транспорту і зв`язку, радгоспів, колгоспів, командуванням військових частин за рекомендацією партійних, комсомольських і профспілкових організацій" (пункт 3). 3) "слухачам підготовчих відділень, зарахованим на навчання з відривом від виробництва, виплачується, стипендія в розмірі, встановленому для студентів І курсів вищих учбових закладів (пункт 5 та 10 відповідно), при яких організовані підготовчі відділення, у відповідності з Постановою Ради Міністрів СРСР від 09.07.1963 року №774 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 27.07.1963 року №1114".

Відповідно до Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі (Накази Міністерства вищої та середньої освіти СРСР №712 від 26.09.1969 року, № 394 від 17.05.1971 р., № 468 від 31.05.1974 р. та № 504 від 14.07.1987 р.) а) "час навчання на підготовчому відділенні не перериває трудового стажу" (пункт 21); в) "особам зарахованим на підготовче відділення видається квиток слухача", "на слухачів підготовчого відділення поширюються права та обов`язки, встановлені для студентів вищого навчального закладу" (пункт 9-10).

На час навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком, регулювався Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 "Про затвердження Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій" (далі - Порядок).

Згідно з пп."і" п.109 вказаного Порядку крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті "і" зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Збройних сил СРСР.

Відповідно до записів трудової книжки серії серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , позивач, у період з 24.04.1985 року по 09.06.1987 року проходив військову службу в складі Збройних сил СРСР, а з 20.10.1987 року по 30.11.1987 року працював слюсарем-інструментальником на заводі «Червоний промінь».

Наказом №2827-06 від 05.11.1987 року, що не заперечується відповідачами, позивач був зарахований до складу слухачів підготовчого відділення за спеціальністю «Правознавство» денної форми навчання з 01.12.1987 року та сплатою слухачам підготовчого відділення стипендій.

Наказом №1543-06 від 25.07.1988 року позивач був зарахований до складу студентів 1-го курсу юридичного факультету за спеціальністю «Правознавство» денної форми навчання, як успішно закінчивший підготовче відділення.

Таким чином, враховуючи, що за нормами законодавства, що діяло у період навчання позивача у підготовчому відділенні, слухачі підготовчого відділення за правовим статусом були прирівняні у правах до студентів вищого навчального закладу, тому відповідно до положень абзацу першого ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" час навчання з 01.12.1987 року по 25.07.1988 року на підготовчому відділенні Одеського національного університету імені І.І. Мечникова з денною формою навчання підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо посилань позивача на те, що до його страхового стажу не повністю зараховано період служби в органах внутрішніх справ України з 08.09.1993 року по 16.09.1995 року, суд зазначає наступне.

За ч.4 ст.24 Закону №1058-IV пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до записів №9-10 трудової книжки серії НОМЕР_4 , позивач з 08.09.1993 року по 20.09.1995 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Згідно довідки №9/К-1993 від 24.11.2023 року, виданої Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в Одеській області, позивач дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ з 08.09.1993 року до 16.09.1995 року. У довідці також зазначено, що вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 04 років 01 місяць 23 дні.

Позивач зазначає, що за наявною форми РС-право щодо розрахунку страхового стажу, позивачу враховано період служби в органах внутрішніх справ України з 08.09.1993 року по 16.09.1995 року із розрахунку 2 роки 9 діб, замість 4 років 01 місяця 23 днів, як зазначено у довідці №9/К-1993 від 24.11.2023 року.

З цього приводу суд зазначає, що згідно ст.2 Закону №1788-XII можуть призначатися наступні види трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно із ст. 17-1 Закону №2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за вказаним Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 (далі Порядок №393), який визначає, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Згідно п.1 Порядку №393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови (п.2 Порядку №393).

Поняття вислуга років, яка обчислюється у будь-якому випадку календарними роками та місяцями, застосовується як до осіб, які не мають пільгових умов на призначення пенсії за Законом № 2262-ХІІ, так і до осіб, які мають такі пільгові умови.

У постанові Верховного Суду від 14.04.2021 року у справі №480/4241/18 сформовано наступні правові висновки, згідно яких зазначено, що в цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393».

За таких умов до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню вислуга років за період служби в органах внутрішніх справ України у кількості 04 роки 01 місяць 23 дні.

Також суд враховує посилання позивача на той факт, що згідно форми РС-право щодо розрахунку страхового стажу йому не враховано період теперішньої роботи на посаді провідного юрисконсульта юридичного відділу Одеського національного медичного університету.

Відповідно до запису №22 трудової книжки серії НОМЕР_4 позивач з 09.10.2023 року прийнятий на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу Одеського національного медичного університету.

Вищевказаний запис підтверджується витягом з наказу Одеського національного медичного університету (з особового складу) №808/л від 05.10.2023 року про прийняття ОСОБА_1 на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу на час відпустки для догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_2 з 09.10.2023 року по 05.11.2024 року або до фактичного виходу ОСОБА_2 на роботу.

Разом з тим, за наявною формою РС-право щодо розрахунку страхового стажу, позивачу не зараховано період його роботи на посаді юрисконсульта юридичного відділу Одеського національного медичного університету з 09.10.2023 року по день звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії як учаснику бойових дій.

У наявній в матеріалах справи формі ОК-5 також відсутні відомості про сплату страхових внесків страхувальником у період з жовтня 2023 року по грудень 2023 року включно.

З цього приводу суд зауважує, що згідно положень ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 7 ч. 16 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Таким чином, страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, а перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Крім того, за змістом вказаних норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника (роботодавця), тобто відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

До таких висновків прийшов Верховний Суд в своїй постанові від 17.07.2019 року у справі №144/669/17.

Враховуючи, що у даному випадку відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на Одеський національний медичний університет як страхувальника, суд приходить до висновку, що відсутність у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії періоду теперішньої роботи на посаді провідного юрисконсульта юридичного відділу Одеського національного медичного університету не є підставою для невключення вказаного періоду до страхового стажу позивача.

Отже суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача період його роботи на посаді провідного юрисконсульта юридичного відділу Одеського національного медичного університету.

Суд при вирішенні справи також виходить із того, що зазначене рішення пенсійного органу є актом індивідуальної дії.

На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 02.07.2019 у справі №140/2160/18.

Натомість, оскаржуване рішення пенсійного органу не відповідає критеріям чіткості та повноти акту індивідуальної дії, що породжує його неоднозначне трактування.

Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Підсумовуючи вищезазначеного суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області не доведено протягом часу розгляду справи обґрунтованості рішення №23 від 11.01.2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій на підставі положень п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому воно є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Суд також зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/5812/24 суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.01.2024 року про призначення йому дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Аналогічна правова позиція про те, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а ні зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17.

У задоволенні іншої частини позовної вимоги зобов`язального характеру за таких умов слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №23 від 11.01.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.01.2024 року про призначення йому дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький