Справа № 440/778/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 р. Справа № 440/778/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.03.2024, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, по справі № 440/778/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, - період з 22 грудня 2018 року по 22 грудня 2023 року, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року № 100;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, - період з 22 грудня 2018 року по 22 грудня 2023 року, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року № 100.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 частково задоволено позов.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 відповідно до положень статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за період з 22 грудня 2018 року по 19 січня 2023 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за період з 22 грудня 2018 року по 19 січня 2023 року у розмірі 356469,84 грн (триста п`ятдесят шість тисяч чотириста шістдесят дев`ять гривень вісімдесят чотири копійки).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 , подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовної заяви відмовити повністю, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що початок перебіг шестимісячного строку затримки розрахунку слід обраховувати з дня звільнення позивача з військової служби, з не від дати набрання чинності Закону № 2352-ІХ. А отже суд першої інстанції безпідставно зобов`язав відповідача ще додатково виплатити позивачу 48 457, 05 грн.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач проходив військову службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 29 січня 2016 року по 21 грудня 2018 року, що не заперечується відповідачем.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21 грудня 2018 року №211 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

У подальшому позивачем виявлено, що нарахування та виплата ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 29 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року здійснювалась з урахуванням базового місяця січень 2016 року, тобто фактично не виплачувалась, а з 01 березня 2018 року по 21 грудня 2018 року - без врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року по справі №440/12015/21 визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо встановлення січня 2016 року місяцем, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2016 по 28.02.2018; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, під час нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 21.12.2018; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2016 по 28.02.2018 в сумі 81494,38 грн. із застосуванням січня 2008 року як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 21.12.2018 в сумі 39520,72 грн. із урахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078.

На виконання рішення суду у справі №440/12015/21 відповідачем нараховано та виплачено ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі 120722,56 грн, що підтверджується банківською випискою від 22 грудня 2023 року.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 відповідно до положень ст.117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до фактичного розрахунку, а саме: з 22 грудня 2018 року по день фактичної виплати - 22 грудня 2023 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув права на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статей 116, 117 КЗпП України за період з 22.12.2018 по 19.01.2023 у розмірі 356 469, 84 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, стаття 116 КЗпП України, викладена у новій редакції та передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Слід зазначити про те, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, повідомити працівника про нараховані суми виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

При цьому, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, також були внесені зміни до статті 117 КЗпП України, зокрема, частина перша цієї статті передбачає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Частиною другою вказаної статті, передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 356 469, 84 грн., проте колегія суддів зазначає, що під час розрахунку судом першої інстанції допущено арифметичні помилки, що призвело до неправильної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 21.12.2018 (день звільнення) відповідач не здійснив повного розрахунку з позивачем. Остаточний розрахунок належних до виплати сум відповідачем здійснено 22.12.2023.

Таким чином, період затримки з 21.12.2018 по 18.07.2022 (включно) становить 1305 календарних днів.

Згідно долученої до матеріалів справи довідки про доходи, загальна сума грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням (жовтень та листопад) 2018 року становила 15 977, 50 грн., а саме у жовтні 2018 року - 7 988, 75 грн. та у листопаді 2018 року -7 988, 75 грн. (а.с. 31)

Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 261, 93 грн. (15 977, 50/61).

Отже, можна дійти висновку, що обрахована відповідно до Порядку №100 сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 1305 календарних днів становить 341 818, 65 грн. (1305 х 261, 93 грн. = 341 818, 65 грн.), що в рази перевищує розмір невиплаченої суми, яка складає 120 722, 56 грн.

Так Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідач здійснив розрахунок при звільненні позивача у розмірі 13 448, 96 грн., що підтверджується Довідкою про остаточний розрахунок грошового забезпечення (а.с. 35).

22.12.2023 на рахунок ОСОБА_1 зараховано суму коштів у розмірі 120 722, 56 грн. від ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання судового рішення по справі №440/12015/21.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що загальний розмір належних позивачу виплат на момент звільнення складав 134 171, 52 грн.:

- 13 448, 96 грн. (10, 02 %) (грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби);

- 120 722, 56 грн. (89, 98 %) (виплата на виконання судового рішення по справі №440/12015/21).

Істотність частки несвоєчасно виплаченої індексації 120 722, 56 (перерахована індексація грошового забезпечення) у порівнянні із середнім заробітком (розрахунковою величиною) становить 89, 98 % .

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.12.2018 по 18.07.2022 у розмірі 307 568, 42 грн., що становить 89, 98 % від середнього грошового забезпечення позивача за 1305 календарні дні (341 818, 65 грн х 89, 98 %). Зазначений розмір не відповідає принципу справедливості та співмірності.

Зменшення судом суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні здійснено з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, оскільки стягнення компенсації у розмірі 471 953, 41 грн., за несвоєчасну виплату заборгованості у розмірі 28 668, 93 грн. було б явно неспівмірним розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача.

З огляду на наведене, та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача буде стягнення на його користь 120 722, 56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зважаючи на вищевикладене, за період з 22.12.2018 по 18.07.2022 (включно) (1305 робочих днів) розмір середнього заробітку за час затримки цієї виплати з урахуванням принципу співмірності становить: 120 722, 56 грн.

За період з період з 19 липня 2022 року до 19 січня 2023 року розмір середнього заробітку за час затримки становить 48 457, 05 грн. (261, 93*185)

Щодо доводів апелянта, що шість місяців періоду прострочення слід відліковувати від дати звільнення ОСОБА_1 з військової служби, а не з дати проведення остаточного розрахунку.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що ст. 117 КЗпП України, в редакції, чинній на момент проведення повного розрахунку не містить приписів про обов`язок проводити відлік шести місяців періоду прострочення саме з дати звільнення працівника з посади.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При цьому зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміни його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшовши висновку про право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, помилково допустив арифметичні помилки та не застосував принцип розумності та співмірності, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення абзацу третього резолютивної частини в іншій редакції, а саме зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за період з 22 грудня 2018 року по 19 січня 2023 року у розмірі 168 179 (сто шістдесят вісім тисяч сто сімдесят дев`ять) грн. 61 коп.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 по справі № 440/778/24 - змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за період з 22 грудня 2018 року по 19 січня 2023 року у розмірі 168 179 (сто шістдесят вісім тисяч сто сімдесят дев`ять) грн. 61 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва