Справа № 569/2788/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 569/2788/24 пров. № А/857/9564/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

з участю секретаря Нора А.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Кучина Н.Г.,

час ухвалення рішення 29.03.2024 року,

місце ухвалення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 29.03.2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради про скасування постанови.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час розгляду адміністративної справи Рівненською міською радою було взято до уваги докази, на підставі ксерокопій документів, вірність яких не підтверджена в належний спосіб і не зазначено, де знаходяться оригінали таких документів, що суперечить ст. 251 КУпАП та в порушення вимог ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення ВАБ № 943782 від 10.01.2024 року не містить місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Крім того, на час розгляду справи адміністративною комісією завершилися строки притягнення його до відповідальності згідно вимог ст. 38 КУпАП, оскільки із заяви ОСОБА_2 від 24.10.2023 року вбачається, що він встановив камеру ще 13.06.2023 року.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце і оскільки неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксації судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 січня 2024 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Рівненської міської ради винесена постанова № 19 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі 51 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого ст.186 КУпАП.

Підставою для винесення вказаної постанови є протокол про адміністративне правопорушення від 10 січня 2024 року серія ВАБ № 943782, з якого вбачається, що 24.10.2023 о 12 год. 40 хв. громадянин ОСОБА_1 за власний кошт, самовільно в АДРЕСА_1 , на електроопорі встановив зовнішню камеру відеоспостереження без відповідних дозвільних документів, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.186 КУпАП.

Як вбачається з копії витягу, 24.10.2023 року дільничний офіцер поліції ОСОБА_3 , повідомив на лінію АРМ 102 про надходження заяви від ОСОБА_4 щодо самовільного встановлення технічного пристрою на електроопорі.

В заяві та поясненні від 24.10.2023 року ОСОБА_4 повідомляє, що стала свідком неправомірних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а саме проведення ними монтажних робіт та самовільне встановлення технічного пристрою на електроопорі, що належить ПрАТ «Рівнеобленерго», просить притягнути їх до відповідальності.

27.10.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 надали письмові пояснення, в яких провину заперечили та повідомили, що відеокамера встановлена законно.

Листом № 32333/200/04-23 від 03.11.2023 Рівненське районне управління поліції звернулося до ПрАТ «Рівнеобленерго» з проханням надати інформацію щодо встановлення на електроопорі за адресою АДРЕСА_2 камери відеоспостереження.

18.12.2024 року за вхідним № 22817/2023 із ПрАТ «Рівнеобленерго» надійшла відповідь на лист № 32333/200/04-23 від 03.11.2023, в якому повідомляється, що на електроопорі ПрАТ «Рівнеобленерго» оп. № 118 ПЛІ - 0,4 кВ фідер «Самолюка» від ТП-85 м. Рівне камера відеоспостереження встановлена самовільно без погодження з енергетичним підприємством, що є порушенням п. 45 Правил надання доступу до інфраструктури об?єкту електроенергетики, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 853 від 18.07.2018.

Наявність камери на електроопорі підтверджується фотокартками, які доданні до матеріалів справи.

Згідно ст.186 КУпАП самоуправство, тобто самовільне, всупереч встановленому законом порядку, здійснення свого дійсного або гаданого права, що не завдало істотної шкоди громадянам або державним чи громадським організаціям тягне за собою попередження або накладення штрафу на громадян від трьох до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від чотирьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст.218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ст.186 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.7 пункту «а» частини 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення контролю за станом благоустрою населених нунктів, охорони зелених насаджень.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень органів місцевого самоврядування належить затвердження правил благоустрою населених пунктів.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об`єктів у сфері благоустрою населених пунктів віднесено території загального користування, вулиці, проїзди, інші території загального користування в межах населеного пункту.

Згідно з вимогами пункту 8 частини першої статті 42 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів притягаються особи, винні у, зокрема, знищенні або пошкодженні зелених насаджень чи інших об`єктів озеленення населених пунктів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Колегія суддів зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 943782 від 10.01.2024 року, складеного відносно громадянина ОСОБА_1 , зазначено нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а саме ст. 186 КУпАП, що спростовує доводи позивача в цій частині.

З листа ПрАТ «Рівнеобленерго» встановлено, що розміщення камери відеоспостереження без погодження з енергетичним підприємством є порушенням п. 45 Правил надання доступу до інфраструктури об?єкту електроенергетики, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 853 від 18.07.2018, згідно якого власники технічних засобів зобов?язанні розміщувати технічні засоби електронних комунікацій відповідно до договору з доступу, не допускати самовільного розміщення технічних засобів електронних комунікацій на елементах інфраструктури об?єкта електроенергетики, своєчасно вносити плату за доступ до інфраструктури об?єкта електроенергетики, дотримуватися вимог правил безпеки, охорони праці та режимних заходів відвідування (охорони) під час доступу до інфраструктури об?єкта електроенергетики. Оскільки факт порушення дільничним офіцером поліції встановлено 18.12.2023 року після отримання листа ПрАТ «Рівнеобленерго», вказана дата є днем виявлення правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, постанова № 19 у справі про адміністративне правопорушення від 31 січня 2024 року, винесена адміністративною комісією при виконавчому комітету Рівненської міської ради про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ст.186 КУпАП у відповідності до вимог чинного законодавства, у межах повноважень адміністративної комісії.

Тому доводи позивача щодо порушення порядку розгляду протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставними та необґрунтованими.

Між тим суд вважає, що доводи позивача щодо застосування у його справі строків накладення адміністративного стягнення, зазначених у статті 38 КУпАП також не заслуговують на увагу та по цим доводам приходить до такого висновку.

Згідно ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Твердження позивача на порушення строків притягнення його до відповідальності, що є підставою для скасування спірної постанови, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Статтею 186 КУпАП передбачено відповідальність за самоуправство, тобто самовільне, всупереч встановленому законом порядку, здійснення свого дійсного або гаданого права, що не завдало істотної шкоди громадянам або державним чи громадським організаціям.

Триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила які-небудь встановлені дії або бездіяльність, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан триває протягом значного часу, і весь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Таким чином, триваючі правопорушення припиняються, якщо факт цих правопорушень виявлено компетентним органом при проведенні перевірок (наприклад, виявлення таких порушень: відсутність відповідних дозволів або погоджень), які можливо встановити тільки в ході перевірки на підставі отримання відповідних відповідей компетентних органів

Стягнення за такі адміністративні правопорушення може бути накладене у термін не пізніше, ніж через два місяці з дня його виявлення ( в даному випадку з дати отримання відповіді від ПрАТ" Рівнеобленерго").

Із системного аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 було вчинено триваюче адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, для встановлення можливого порушення законодавства, а саме самовільним установленням на електроопорі ПрАТ «Рівнеобленерго» камери відеоспостереження за адресою: м. Рівне, вул. Самолюка, 6/1 на запит заступника начальника Рівненського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області Національної поліції України від ПрАТ «Рівнеобленерго» 18.12.2023 року надійшла відповідь з якої вбачається, що на електроопорі ПрАТ «Рівнеобленерго» оп. № 118 ПЛІ- 0,4кВ фідер «Самолюка» від ТП-85 м. Рівне камера відеоспостереження встановлена самовільно без погодження з енергетичним підприємством, відтак факт порушення дільничним офіцером поліції встановлено 18.12.2023 року після отримання листа ПрАТ «Рівнеобленерго», відтак вказана дата є днем виявлення правопорушення, при цьому враховуючи, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня виявлення триваючого правопорушення, а позивача притягнуто до адміністративної відповідальності 31 січня 2024 року, то строк притягнення його до відповідальності не порушено.

Отже, відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення, поза жодними сумнівами доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.186 КУпАП.

Враховуючи наведені вище обставини і норми законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що під час встановлення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 186 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому постанова №19 від 31.01.2024 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_6 по справі про адміністративне правопорушення винесена правомірно, відтак позов не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2024 року у справі № 569/2788/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 05 червня 2024 року.