Справа № 480/2097/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 р. Справа № 480/2097/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, по справі № 480/2097/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в м. Києві), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ в Сумській області) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 06.09.2022 № 37, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні з 30.08.2022 пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з заробітної плати, отриманої ним за роботу в зоні відчуження за жовтень 1986 року у розмірі 343,74 крб;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити з 30.08.2022 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з заробітної плати, отриманої ним за роботу в зоні відчуження за жовтень 1986 року у розмірі 343,74 крб.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі № 480/2097/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 06.09.2022 № 37, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні з 30.08.2022 пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити з 30.08.2022 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач-1, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі № 480/2097/23 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задовольнити позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на, що необхідною умовою призначення позивачу пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є наявність документів, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, а саме довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; та посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому долучені позивачем довідки не відповідають формі 122 та не є первинними документами, оскільки видані у 1993-1994 роках. Вважає, що відмовивши позивачу в призначенні пенсії, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в межах наданих повноважень. Просив у задоволенні позову відмовити.

Позивач правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, від учасників справи не надійшло клопотання про розгляд справи за їх участю, правовідносини та предмет доказування у справі, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії (а.с.10).

30 серпня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком як особі, яка пропрацювала на території радіоактивного забруднення, виходячи з отриманої ним заробітної плати (доходу) за жовтень 1986 року у розмірі 343,74 крб відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 06.09.2022 № 37 йому відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з невідповідністю наданих документів встановленим вимогам (а.с.15,17).

Не погодившись із вказаним рішення позивач звернувся до суду, адже вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" необґрунтованою.

Задовольняючи частково вимоги позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач-2, відмовивши позивачу у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, не дотримався вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", такі дії не можуть відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити з 30.08.2022 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з положеннями статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку до 10 років.

Статтею 10 Закону № 796-XII встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, категорія 2 - учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою зменшення пенсійного віку є наявність факту роботи у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку до 10 років.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії (а.с.10).

30 серпня 2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком як особі, яка пропрацювала на території радіоактивного забруднення, виходячи з отриманої ним заробітної плати (доходу) за жовтень 1986 року у розмірі 343,74 крб відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с. 15).

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 06.09.2022 № 37 йому відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з невідповідністю наданих документів встановленим вимогам (а.с. 17).

В прийнятому 06.09.2022 рішенні відповідач-2 зазначив, що за наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-XII відсутнє, так як відсутні первинні документи, що підтверджують період роботи заявника в зоні відчуження. В той час, як документами, які підтверджують право на призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 є: довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Між тим, долучені довідки не відповідають формі 122, а також не є первинними документами, так як видані в 1993-1994 роках. Страховий стаж згідно наданих документів становить 23 років 06 місяців 26 днів.

Водночас, з такими висновками відповідача-2 колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Статтею 65 Закону № 796-XII встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом (частина третя статті 65 Закону № 796-XII).

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (частина четверта статті 65 Закону № 796-XII).

У відповідності до копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.02.1994 виданого ОСОБА_1 про те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (2 категорії) (а.с.10).

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що долучені довідки не відповідають формі 122 та не є первинними документами (так як видані в 1993-1994 роках), то колегія суддів їх вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (надалі Порядок №22-1) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

- довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;

- посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

Отже, законодавець встановив альтернативний перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які повинні містити інформацію про період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому, підпункт 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 не містить вичерпного переліку документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тоді як даний приписи містить посилання також на "інші" первинні документи не залежно від дати їх складання, якими може бути підтверджено участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Поряд з цим, документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС», а такі документи, як довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, відповідно до статті 15 Закону № 796-XII є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (далі Порядку №501), в редакції чинній на час видачі позивачу посвідчення, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 3 вказаного Порядку №501 встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня до 31 грудня 1986 року - не менше 5, а у 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесених до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А.

Пунктом 10 вказаного Порядку №501 закріплено перелік документів на підставі одного з яких видається посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону № 796-XII (в редакції чинній на час видачі позивачу посвідчення) видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Відповідно до позиції Верховного Суду (постанови від 12 лютого 2020 року у справі №497/1830/16-а, від 06 квітня 2020 року у справі №752/15346/17) єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС».

Як вбачається з матеріалів справи, посвідчення позивача «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р.» є безстроковим, недійсним не визнавалось, а статус позивача «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році» відповідачем не оспорюється.

При цьому, колегія суддів наголошує, що учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії з 1 липня до 31 грудня 1986 року не менше 5 робочих днів мають право на 10 років зменшення віку (пункту 1 ст. 55 Закону №796-ХІІ).

Факт зайнятості позивача на територіях радіоактивного забруднення підтверджується, зокрема, копією довідки Дніпропетровської ремонтно-експлуатаційної бази флоту Державної акціонерної судноплавної компанії "УКРРІЧФЛОТ" від 20.08.1993 № 33/949 (а.с. 35) та копією довідки Дніпропетровської ремонтно-експлуатаційної бази флоту Державної акціонерної судноплавної компанії "УКРРІЧФЛОТ" від 20.01.1994 №38/83 (а.с. 36), відповідно до яких позивач працював у 1986 році у зоні відчуження: в липні 1986 року три дні (доби) або вісім робочих днів, у вересні 1986 року три дні (доби) або вісім робочих днів, у жовтні 1986 року 5 днів (діб) або п`ятнадцять робочих днів, всього одинадцять діб або тридцять один робочий день, при цьому його заробітна плата за жовтень склала 343,74 крб (а.с.27, 35-36).

Відповідно до підпункту 4 пункту 3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210, у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках (в тому числі особа, яка захворіла на променеву хворобу), за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати (доходу), одержаної (одержаного) за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати (доходу) за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата (дохід) за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати (доходу) проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати (доходу).

З огляду на наявність у позивача посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р.» та підтвердження довідками його періоду роботи у зоні відчуження саме з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року, останній має право на призначення пенсії за віком як особі, яка пропрацювала на території радіоактивного забруднення, виходячи з отриманої ним заробітної плати (доходу) за жовтень 1986 року в розмірі 343,74 крб.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо підтвердження позивачем факту перебування та участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році в обсязі, необхідному для зменшення на 10 років віку при призначені пенсії.

Крім того, в оскаржуваному рішенні пенсійним органом встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 6 місяців 26 днів. В той же час, необхідний страховий стаж, визначений статтею 55 Закону №796-ХІІ, становить 15 років.

Отже, враховуючи положення статті 55 Закону №796-XII, позивач має право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку і вправі реалізувати таке право за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку.

Доводи апелянта про невідповідність долучених довідок формі 122 не спростовують вищевикладених висновків колегії суддів.

Водночас, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували факт вчинення відповідних дій щодо здійснення перевірки документів наданих позивачем, що підтверджують факт участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС для призначення пенсії на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції, щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 06.09.2022 № 37 про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та наявності правових підстав для скасування такого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання заявника.

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Оскільки позивач набув права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», досягнувши на момент звернення до пенсійного органу для призначення пенсії відповідного пенсійного віку та мав необхідний страховий стаж роботи, а тому наявні правові підстави для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення за призначенням пенсії 30.08.2022.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Поряд з цим, згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.09.2023 по справі № 480/2097/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Л.В. Любчич