Справа № 300/1673/24
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" червня 2024 р. справа № 300/1673/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови зарахувати до спеціального стажу судді, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, половину терміну навчання за денною формою в Національній юридичній Академії ім. Я. Мудрого м. Харків з 01.09.1988 по 22.06.1993, що становить 2 роки 4 місяці 21 день; календарний період проходження строкової військової служби з 30.06.1978 по 06.05.1980, що становить 1 рік 10 місяців 7 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області врахувати до спеціального стажу судді, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, половину терміну навчання за денною формою в Національній юридичній Академії ім. Я. Мудрого м. Харків з 01.09.1988 по 22.06.1993, що становить 2 роки 4 місяці 21 день; календарний період проходження строкової військової служби з 30.06.1978 по 06.05.1980, що становить 1 рік 10 місяців 7 днів, що разом з періодом роботи на посаді судді Косівського районного суду Івано-Франківської області з 04.12.1995 по 20.10.2016, 20 років 10 місяців 18 днів в загальному зарахувати до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді 25 років 1 місяць 16 днів та провести зарахування цього стажу, нарахування та виплату 60 % довічного грошового утримання від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою ТУ ДСА в Івано-Франківській області від 03.03.2020 за №165 з 19.02.2020;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 521875 грн завданої шкоди за умисну незаконну бездіяльність відповідача у вигляді недоплаченого грошового утримання за період з 19.02.2020 по квітень 2024 року включно та всі понесені судові витрати.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. На виконання постанови Косівського районного суду від 14.12.2017 у справі №347/2396/17 відповідачем визначено стаж судді, відповідно до якого його стаж роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді становив 25 років 1 місяць 16 дні. Крім того, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.12.2020 у справі №300/3063/20 відповідачем здійснено перерахунок довічного грошового утримання згідно довідки у розмірі 50 % від суддівської винагороди. Позивач вважає, що відповідачем неправильно визначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 50%, адже належний розмір довічного грошового утримання з врахуванням 25 років 1 місяця 9 днів має становити 60% від місячної суддівської винагороди працюючого судді. Не погоджуючись із такими діями, позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення нарахування розміру довічного грошового утримання зі стажу на посаді судді 25 років 1 місяць 16 днів (з врахуванням половини строку навчання за денною формою навчання 2 роки 4 місяці 21 день та строкової військової служби в Збройних Силах СРСР 1 рік 10 місяців 7 днів) у розмірі 60% суддівської винагороди. Однак, відповідач листом повідомив про відмову у здійсненні такого перерахунку, оскільки період навчання за денною формою навчання та військова служба в Збройних Силах СРСР зараховані виключно до стажу роботи, який дає право судді на відставку та отримання довічного грошового утримання. Крім того, позивач зауважує, що оскільки відповідачем довічне грошове утримання повинно обчислюватись з 60% від суддівської винагороди, то за період з 19.02.2020 сума недоплаченого грошового утримання за 50 місяців становить 521875 грн. Відтак, просить суд позов задовольнити повністю.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Розглянувши надані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив таке.
ОСОБА_1 20.10.2016 відрахований зі штату Косівського районного суду відповідно до постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 «Про звільнення суддів» та наказу №02-03/231 від 03.10.2016, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.19-22).
З 21.10.2016 позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до п. 25 Прикінцевих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII та статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI , про що свідчать матеріали справи.
Постановою Косівського районного суду від 14.12.2017 у справі №347/2396/17, яка набрала законної сили 21.03.2018, зобов`язано Косівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано - Франківської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 90% грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, зарахувавши до стажу роботи, що дає судді право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у повній сукупності: половину терміну навчання за денною формою в Національній юридичній з 01.09.1988 року по 22.06.1993 року і становить (половину) - 2 роки 4 місяці 21 день; календарний період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 30.06.1978 року по 06.05.1980 року і становить 1 рік 10 місяців 07 днів, а також період роботи на посаді судді з 04.12.1995 року по 20.10.2016 року, що становить 20 років 10 місяців 18 днів а в загальному зарахувати до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді - 25 років 1 місяць 16 днів, з суми заробітку 25 600,00 грн. та з урахуванням щорічної виплати допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу судді, з часу призначення, а саме з 21.10.2016 року та з урахуванням раніше виплачених сум без обмеження граничного розміру виплати, та із врахуванням підвищення за проживання в гірському населеному пункті (а.с. 8-17).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.12.2020 у справі №300/3063/20, яке набрало законної сили 22.02.2021, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020, згідно довідки Територіального управління ДСА України в Івано-Франківській області №165 від 03.03.2020 з урахуванням фактично виплачених сум.

На виконання рішення у справі №300/3063/20 від 08.12.2020 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020.

Згідно з розрахунком від 25.05.2021 вбачається, що страховий стаж судді становить 20 років 10 місяців 18 днів та розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, складає 50% - 50448 грн (а.с.45).

03.01.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання, зарахувавши до стажу судді, що дає право на отримання довічного грошового утримання, з 21.10.2016 половину терміну навчання за денною формою та службу в армії, що разом складає 25 років 1 місяць 16 днів, у розмірі 60% від суддівської винагороди (а.с.47-48).

Листом ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 14.02.2024 зазначено, що половина строку навчання за денною формою навчання у Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого та період військової служби в Збройних Силах СРСР, період роботи на посаді стажиста позивачу зараховано виключно до стажу роботи, який дає право судді на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання. Зарахувати інші періоди трудової діяльності до суддівського стажу позивача для збільшення відсотків при обчисленні щомісячного грошового утримання немає підстав (а.с.49-51).

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права у цій справі суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 25 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) ( в редакції, чинній на момент звільнення позивача) встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді належать до застосування норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Частиною 1 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ (далі - Закон № 2453 чинний на момент виникнення правовідносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з вимогами ст.135 Закону №2453 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Відповідно до п.11 Перехідних положень Закону № 2453 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону № 2453 зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-ХІ (далі - Закон № 2862-ХІІ) .

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

На час набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ (30.07.2010) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (яка діяла одночасно із Законом №2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби.

Судом встановлено, що позивач з 01.09.1988 по 22.06.1993 навчався на денній формі навчання Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого м. Харків, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 від 28.06.1993 та копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , та у період з 30.06.1978 по 06.05.1980 проходив строкову військову службу, що підтверджується записом у військовому квитку, серії НОМЕР_3 (а.с.19-25).

04.12.1995 відповідно до запису №17 трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 зарахований на посаду судді Косівського районного суду та відповідно до запису №25 від 20.10.2016 відрахований зі штату Косівського районного суду (а.с.19-22).

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді на момент набрання чинності Закону №2453-VI від 07.07.2010 становив більше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, враховується також календарний період проходження строкової військової служби та половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

Відтак, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби в лавах Радянської армії і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Аналогічний правовий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 24.03.2020 у справі 559/512/17, від 29.04.2020 у справі 426/12415/16-а, від 13.05.2020 у справі 242/1890/17, від 18.06.2020 у справі 498/337/17, від 07.09.2020 у справі 426/14458/16, від 20.04.2021 у справі 344/5707/19.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 2 статті 242 КАС України).

Рішенням Конституційного суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 25 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VII зі змінами.

Отже, положення закону, на підставі яких ОСОБА_1 призначено та виплачувалося довічне грошове утримання судді у відставці втратило чинність, і з 19.02.2020 порядок визначення та перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється статтею 142 Закону № 1402-VII.

Згідно з ч. 3 ст. 142 даного Закону щомісячне довічне грошове утримання виплачується суддям у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки.

Стаж позивача безпосередньо на посаді судді, який визначений відповідачем, становить 20 років 10 місяців 18 днів.

3 урахуванням половини строку денної форми навчання в Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого м. Харків у період з 01.09.1988 по 22.06.1993, а саме 2 роки 4 місяці 21 день та проходження строкової військової служби з 30.06.1978 по 06.05.1980, тобто 1 рік 10 місяців 7 днів, загальний суддівський стаж позивача становить 25 років 1 місяць 16 днів (20 p 10 м 18 д + 2 р 4 м 21 д + 1p 10 м 7д).

При цьому, суд звертає увагу, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Вказана вище позиція суду узгоджується із правовими висновками, висловленими Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі №428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі №541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі №140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі №686/10100/15-а, від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17, від 23 вересня 2021 року у справі №620/1944/20.

Отже, оскільки стаж позивача на посаді судді становить більше 25 років, то відповідно до вимог частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII відповідач зобов`язаний виплачувати позивачу довічне грошове утримання у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% + (5 x 2%) = 60%).

Здійснюючи перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.12.2020 у справі №300/3063/20 на підставі довідки Територіального управління ДСА України в Івано-Франківській області №165 від 03.03.2020, починаючи з 19.02.2020, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області безпідставно не включено до стажу роботи на посаді судді календарний період проходження строкової військової служби та половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та визначено неправильний відсоток нарахування довічного грошового утримання від суддівської винагороди діючого судді.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що незарахування до відповідного спеціального стажу судді, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, половини терміну навчання за денною формою в Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого м. Харків з 01.09.1988 по 22.06.1993, що становить 2 роки 4 місяці 21 день та календарного періоду проходження строкової військової служби з 30.06.1978 по 06.05.1980, що становить 1 рік 10 місяців 7 днів, та врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.11.2018 у справі №559/443/17.

Отже, наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови позивачу зарахувати до його спеціального стажу судді, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, тобто до суддівського стажу для збільшення відсотків при обчисленні вищевказаного утримання, половини вищенаведеного періоду навчання та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Що стосується доводів відповідача про те, що вимога про стягнення коштів у сумі 521875 грн у вигляді недоплаченого грошового утримання змінює та розширює резолютивну частину рішення від 08.12.2020 у справі №300/3063/20, то такі доводи суд вважає безпідставними, оскільки у справі № 300/3063/20 та у справі, яка розглядається, склались різні правовідносини між сторонами, а також відмінними були предмет та підстави позову.

Так, у справі № 300/3063/20 предметом позову було визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оформлене листом від 18.05.2020 за №57 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020, згідно довідки Територіального управління ДСА України в Івано-Франківській області №165 від 03.03.2020 з урахуванням фактично виплачених сум.

Натомість у справі, яка розглядається, предметом спору є безіяльність відповідача щодо незарахування періодів до спеціального стажу судді, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та зобов`язання зарахування такого стажу, здійснення нарахування та виплати, виходячи зі збільшеного відсоткового значення обрахунку щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020, стягнення недоотриманих коштів.

Підсумовуючи викладене, як зазначалось вище, суд вважає, що при перерахунку позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, має становити 60 відсотків, а саме: 50 відсотків за 20 років роботи на посаді судді + 10 відсотків за 5 повних років роботи на посаді судді.

Разом з тим, що стосується позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 521875 грн завданої шкоди у вигляді недоплаченого грошового утримання за період з 19.02.2020 по квітень 2024 року, суд зазначає наступне.

При вирішенні даного спору суд бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Верховний Суд в постанові від 15.12.2021 у справі № 1840/2970/18 зазначив, що дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Верховний Суд в Постанові від 29.09.2020 у справі № 263/14242/17 зазначив, що аналіз статті 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Враховуючи вказане, суд робить висновок, що повноваження суб`єкта владних повноважень, зокрема, щодо обчислення, обрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці покладено на територіальні органи Пенсійного фонду України та є його дискреційними повноваженнями.

За таких обставин, вимога позивача у цій частині задоволенню не підлягає, з огляду на неможливість підміни суду на орган, який обчислює розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

За приписами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови зарахувати позивачу до спеціального стажу судді, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, половину терміну навчання за денною формою в Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого м. Харків з 01.09.1988 по 22.06.1993, що становить 2 роки 4 місяці 21 день та календарний період проходження строкової військової служби з 30.06.1978 по 06.05.1980, що становить 1 рік 10 місяців 7 днів та зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу судді, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, половину терміну навчання за денною формою в Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого м. Харків з 01.09.1988 по 22.06.1993, що становить 2 роки 4 місяці 21 день та календарний період проходження строкової військової служби з 30.06.1978 по 06.05.1980, що становить 1 рік 10 місяців 7 днів, з урахуванням періоду роботи на посаді судді Косівського районного суду Івано-Франківської області з 04.12.1995 по 20.10.2016 - 20 років 10 місяців 18 днів (який вже зараховано позивачу), та провести з 19.02.2020 нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 60% суддівської винагороди, зазначеної в довідці ТУ ДСА в Івано-Франківській області від 03.03.2020 №165, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності вжитих заходів, суд вважає, що заявлений позов належить задовольнити частково, водночас, обравши при цьому правильний і найбільш ефективний спосіб захисту прав позивача, незалежно від того формулювання позовних вимог, що наведене у позовній заяві.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, до стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь позивача належать судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (80%), понесення яких підтверджується квитанцією від 08.03.2024, яка міститься серед матеріалів справи.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу судді, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, половину терміну навчання за денною формою в Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого м. Харків з 01.09.1988 по 22.06.1993, що становить 2 роки 4 місяці 21 день та календарний період проходження строкової військової служби з 30.06.1978 по 06.05.1980, що становить 1 рік 10 місяців 7 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до спеціального стажу судді, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, половину терміну навчання за денною формою в Національній юридичній академії ім. Я. Мудрого м. Харків з 01.09.1988 по 22.06.1993, що становить 2 роки 4 місяці 21 день та календарний період проходження строкової військової служби з 30.06.1978 по 06.05.1980, що становить 1 рік 10 місяців 7 днів, з урахуванням періоду роботи на посаді судді Косівського районного суду Івано-Франківської області з 04.12.1995 по 20.10.2016 - 20 років 10 місяців 18 днів, та провести з 19.02.2020 нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 60% суддівської винагороди, зазначеної в довідці ТУ ДСА в Івано-Франківській області від 03.03.2020 №165, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.