Справа № 140/5789/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

04 червня 2024 року ЛуцькСправа № 140/5789/24

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Дмитрук В.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту зі спадкового майна, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту, накладеного на майно (квартиру) постановою №2960601 від 13.03.2006, виданою державним виконавцем Плисюком В.М. (позовна вимога 1); зобов`язання виключити майно з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (позовна вимога 2).

Позовна заява обґрунтована наступним:

- 22.06.2006 ОСОБА_2 склав заповіт, яким заповів свою квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах позивачу та своєму брату - ОСОБА_3 і після смерті ОСОБА_2 приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області - Михальчук Л.В. 11.11.2022 завів спадкову справу, присвоїв їй №45/2022 та вніс її у Спадковий реєстр;

- з метою реалізації своїх спадкових прав позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області - Михальчук Л.В., однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно не вдалось, оскільки при перевірці нотаріусом наявності обтяжень чи арештів за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було встановлено, що наявне обтяження за №2960601 від 13.03.2006, згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження - АА669836, видана державним виконавцем відділу В.М. Плисюком;

- на письмове звернення позивача 15.05.2024 відповідач повідомив, що провести ідентифікацію у зв`язку з виконанням якого саме виконавчого документа вносились відповідні записи про обтяження нерухомого майна є неможливим, оскільки Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії) створена та функціонує з 2008 року (письмова відповідь отримана 22.05.2024);

- в зв`язку із вищенаведеним відповідач повідомив, що про право на звернення до суду щодо вирішення спору стосовно права власності на майно та зняття арешту з нього.

Згідно з пунктами 4, 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали справи суд вважає за необхідне відмовити позивачу у відкритті провадження у зв`язку з наступним.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частинами першою-третьою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд зняти арешт з майна ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , який накладено на підставі постанови №2960601 від 13.03.2006, виданою державним виконавцем Плисюком В.М., виключити майно з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Порядок зняття арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні, регламентований статтею 59 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до частин першої та другої цієї статті особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Частиною третьою статті 59 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У частині четвертій статті 59 Закону № 1404-VIII наведений перелік підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні. Ці підстави застосовуються виконавцем у випадках незавершеного виконавчого провадження.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, як це передбачено частиною п`ятою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Згідно зі статтею 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно із частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70606870 від 11.11.2022 11.11.2022 приватним нотаріусом Михальчук Л.В. заведено спадкову справу №45/2022 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (номер спадкової справи в Спадковому реєстрі 69913510).

20.04.2023 один зі спадкоємців за заповітом - позивач - звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 22.06.2006 №887.

В подальшому, за даними, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було встановлено наявність обтяження арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження - 2960601, дата реєстрації обтяження 13.03.2006, об`єкт обтяження все майно, власник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Тому, підставою цього позову позивач визначив зняття арешту з квартири, яка належала на праві власності його померлому батьку ОСОБА_2 , для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Отже, позов подано з метою захисту прав позивача на спадщину за заповітом на спадкове майно, тобто наявний спір про право, який має розглядатися в порядку цивільного судочинства як такий, що випливає із цивільних правовідносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд вважає, що цей спір за своєю суттю не є публічно-правовим, а стосується захисту цивільних прав позивача щодо нерухомого майна, яке обтяжене арештом, тож цей спір із приводу зняття арешту з нерухомого майна не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатись судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.09.2019 у справі № 826/16025/18.

Відповідно до частини шостої статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, та про зняття такого арешту розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

Згідно з частиною другою статті 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини, а отже зазначений спір відноситься до юрисдикції Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту зі спадкового майна, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Дмитрук