Справа № 300/8060/23
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2024-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" травня 2024 р. справа № 300/8060/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
за участю: секретаря судового засідання Космірак Н.М.,
представника позивача Тепак Л.П.,
представника відповідача - Джегалюк Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Сервіс» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки дії контролюючого органу під час проведення камеральних перевірок є незаконними. Позивач стверджує, що під час проведення камеральної перевірки контролюючим органом з`ясовувалися питання, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення вказаного виду податкової перевірки, оскільки контролюючим органом перевірялося питання, яке має перевірятися шляхом проведення документальної, а не камеральної перевірки. Вважає, що за відсутності проведеної перевірки, як юридичного факту, в контролюючого органу відсутня компетенція прийняття податкового повідомлення-рішення. Також зазначає, що позивач здійснює господарську діяльність та є власником нерухомого майна, яке не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу п.п. «ж» та «е» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Здійснюючи внутрішній аудит правильності нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки платником податків виявлено помилки, що містилися у раніше поданій ним податковій декларації, тому з урахуванням положень п. 50.1 ст. 50 ПК України, надіслано уточнюючий розрахунок за відповідний звітний період. Вважає, що доводи контролюючого органу про те, що сертифікати Івано-Франківської ТПП №2600-21-0505, №2600-21-0506, №2600-21-0507 не звільняють платника податків від обов`язку нарахування та сплати податку на нерухоме майно, земельного податку та орендної плати з юридичної осіб у спірному випадку є безпідставними.
Позивач скористався правом подання відповіді на відзив, в якій не погоджується із доводами відповідача з підстав, аналогічних позовній заяві (а.с.163 т.1).
У запереченні відповідач не погоджується з доводами позивача з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с.169 т.1).
Відповідач надав суду письмові пояснення в яких зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні позивач повинен довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку (а.с.212 т.1).
В додаткових письмових проясненнях позивач зазначає, що сертифікат (висновок) у спірному випадку містить конкретний період часу, протягом якого мали місце надзвичайні, невідворотні, непередбачувані обставини (події), що об`єктивно вплинули на виконання позивачем у зазначеному періоді певного податкового обов`язку з нарахування та сплати податків (а.с.220 т.1).
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Просить позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила з підстав, зазначених у відзиві на позов. Просить в задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані суду письмові докази, судом встановлено наступне.
ТОВ «Торговий Сервіс» 24.05.2002 зареєстроване як юридична особа, перебуває на обліку в контролюючому органі як платник податків і зборів.
Івано-Франківська торгово-промислова палата листом від 14.07.2023 №227-07-/23 повідомила відповідача про те, що сертифікати від 10.06.2021 не звільняли ТОВ «Торговий Сервіс» від виконання основного зобов`язання, а саме від обов`язку здійснити декларування (нарахування) та сплати податків. Вказані сертифікати були підставою для звільнення ТОВ «Торговий Сервіс» від фінансової відповідальності за порушення податкового законодавства в частині своєчасності подання податкової звітності та своєчасності сплати податків (а.с.161 т.1).
25.08.2023 позивачем подано ДПС України скаргу на вказані податкові повідомлення-рішення, яку частково задоволено (а.с.77, 88 т.1).
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач оскаржив їх до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України, надалі також - ПК України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
Зокрема, як визначено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.
Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 цієї статті, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Предметом камеральної перевірки можуть бути, зокрема: своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків), своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
У свою чергу, за визначенням у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів є предметом документальної перевірки.
Пунктами 76.1, 76.3 статті 76 Податкового кодексу України передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 86.2 статті 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Отже, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.
Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.
Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 06.06.2023 у справі № 480/8796/21.
Як слідує із матеріалів справи, податковим органом 12.07.2023 проведено камеральні перевірки податкової звітності позивача з плати за землю (орендна плата) за 2019 рік, за 2020 рік, податкової звітності з плати за землю (земельний податок) за 2020 рік та податкової звітності з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (нежитлова нерухомість) за 2019 рік щодо виявлених помилок (порушень) ТОВ «Торговий Сервіс».
Суд вказує, що предметом камеральних перевірок ТОВ «Торговий Сервіс» результати яких оформлені актами №8245/09-19-04-10-15 від 12.07.2023, №8248/09-19-04-10-15 від 12.07.2023, №8249/09-19-04-10-15 від 12.07.2023, №8250/09-19-04-10-15 від 12.07.2023 фактично було питання щодо правильності визначення розміру орендної плати за землю за 2019, 2020 рік, земельного податку за 2020 рік та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, тобто питання, які у відповідності до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України має перевірятися податковим органом шляхом проведення документальної перевірки, проведенню якої має передувати видача відповідного наказу та повідомлення платника податків.
Таким чином, вказані камеральні перевірки ТОВ «Торговий Сервіс» охопили питання, які не входять до предмету камеральної перевірки, що свідчить про незаконність такої перевірки.
З огляду на викладене, суд акцентує увагу на відсутності у відповідача повноважень під час проведення камеральної перевірки досліджувати питання правильності нарахування плати за землю, земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки камеральною перевіркою охоплюються лише показники податкової звітності, у зв`язку з чим перевірка будь-яких інших відомостей перебуває поза межами цього виду перевірки.
Тож, посилання контролюючого органу на виявлені порушення, які зафіксовані актами перевірок, є безпідставними, оскільки відповідач не наділений правом перевіряти правильність нарахування податків та зборів в межах камеральної перевірки, чим порушив вимоги підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України.
Як наслідок, акти перевірок у розумінні положень статті 74 КАС України є недопустимим доказом на підтвердження наявності складу податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.
Системний аналіз норм, які визначають порядок проведення камеральної перевірки, свідчить про те, що мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення.
Камеральна перевірка проводиться на систематичній основі, тобто перевіряються всі без винятку податкові декларації та уточнюючі розрахунки, подані платником, якого перевіряють.
Натомість питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів є предметом документальної перевірки відповідно до положень підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, порядок та процедури проведення якої значно відрізняється від порядку проведення камеральної перевірки.
Суд враховує, що у силу підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Зазначене доводить протиправність податкових повідомлень-рішень внаслідок недоведеності належними та допустимими доказами складу податкового правопорушення та порушення способу встановлення податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.
З огляду на викладене суд не надає правову оцінку доводам податкового органу про заниження позивачем відповідних податкових зобов`язань.
Відтак, позов підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 9 статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі також - Закон №5076-VI).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
З аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, значення спору для сторони тощо.
Судом встановлено, що професійна правнича допомога позивачу у цій справі надавалася відповідно до договору про надання юридичних послуг та правничої допомоги, укладеного між адвокатським об`єднанням «МТА Партнери», в особі заступника голови об`єднання Тепак Л.П., та ТОВ «Торговий Сервіс» №027/МТА/ІФ-23 від 27.11.2023, предметом якого є надання юридичних послуг (а.с.226 т.1).
За змістом акту про надання правничої допомоги №027/МТА/ІФ - 23 від 02.02.2024 адвокатом Тепак Л.П. надано правничу допомогу наступного характеру:
1) ознайомлення з матеріалами справи, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини та судової практики з аналогічних питань - кількість витрачених годин 4 годин, ставка в грн. за годину 2000,00 грн., сума - 8000,00 грн.,
2) підготовка до участі та участь в судових засіданнях - кількість витрачених годин 4 годин, ставка в грн. за годину 2000,00 грн., сума - 8000,00 грн.
Відповідач надав суду заперечення щодо витрат на правничу допомогу, в якому зазначає, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час є неспівмірним в порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (а.с.43 т.2).
При розподілі судових витрат у цій справі суд враховує зміст позовної заяви, час, який необхідно затратити кваліфікованому юристу на підготовку усіх матеріалів адміністративної справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, розмір гонорару, співмірність послуг категорію складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відтак, з огляду на обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу шляхом пропорційного стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів повинен становити 9000,00 грн., що буде співмірним зі складністю цієї справи, обсягом наданих адвокатом послуг, а також відповідатиме критерію реальності та розумності їх розміру, решту витрат на вказану допомогу повинен понести позивач.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо недотримання вимог Податкового кодексу України при проведенні камеральних перевірок, за результатами яких складено акти №8245/09-19-04-10-15 від 12.07.2023, №8248/09-19-04-10-15 від 12.07.2023, №8249/09-19-04-10-15 від 12.07.2023, №8250/09-19-04-10-15 від 12.07.2023.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Сервіс» (, вул.Сельських, 10, м. Львів, 79057),

відповідач - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП 43968084, вул.Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.

Рішення складене в повному обсязі 05.06.2024