Справа № 240/9872/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

06 червня 2024 року м. Житомир справа № 240/9872/24

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Чернова Г.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо нездійснення виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки при звільненні за 2001 рік - 30 діб, за 2004 рік - 30 діб; за 2005 рік - 30 діб; за 2006 рік - 30 діб; за 2007 рік - 30 діб; за 2008 рік - 30 діб- за 2009 рік - 30 діб; за 2010 рік - 35 діб; за 2011 рік-35 діб; за 2012 рік - 35 діб; за 2013 рік - 35 діб; за 2014 рік - 35 діб; за 2015 рік - 19 діб; за 2015 рік - 40 діб; за 2017 рік - 42 доби; за 2018 рік - 13 діб; за 2019 рік-44 доби; за 2021 рік - 45 діб;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки при звільненні за 2001 рік - 30 діб; за 2004 рік - 30 діб; за 2005 рік -30 діб; за 2006 рік - 30 діб- за 2007 рік - 30 діб; за 2008 рік - ЗО діб; за 2009 рік - 30 діб; за 2010 рік - 35 діб; за 2011 рік - 35 діб; за 2012 рік - 35 діб; за 2013 рік - 35 діб; за 2014 рік - 35 діб; за 2015 рік - 19 діб; за 2015 рік - 40 діб; за 2017 рік - 42 доби; за 2018 рік - 13 діб; за 2019 рік - 44 доби; за 2021 рік - 45 діб виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 31.07.2022.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Позивачем подано на виконання вимог ухвали, заяву про поновлення пропущеного строку, в обгрунтування зазначено, що письмові повідомлення про всі суми, нараховані та виплачені при звільненні, відповідачем надано не було. Та просить застосувати практику по справі 380/15245/22, 280/6779/22, 380/14039/22.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 31.07.2022 в Національній поліції України та відповідно до витягу з наказу № 386 о/с від 31 липня 2012 року позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

При цьому при звільненні позивачу не була нарахована компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки.

Предметом спору у цій справі є не нарахування та невиплата грошової компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки за 2016 рік.

Як визначено частинами першою та третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

В постанові від 07 лютого 2022 року у справі № 420/7697/21 Верховний Суд зазначив, що з аналізу частини другої статті 233 КЗпП слідує, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, не обмежується будь-яким строком.

Поряд з цим, як визначено у частині третій статті 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (в т.ч. вирішення судом питання щодо дотримання строків звернення до суду та відкриття провадження у справі).

Так, з 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким викладено в новій редакції норму статті 233 КЗпП України.

Чинна станом на дату звернення до суду редакція статті 233 КЗпП передбачає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Тож з 19 липня 2022 року законодавцем передбачено тримісячний строк для звернення працівника до суду з позовом про виплату заробітної плати.

Зважаючи на принцип правової визначеності, позивач повинен був звернутись до суду з позовними вимогами щодо ненарахування та невиплати при звільненні зі служби грошової компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки за 2016 рік упродовж трьох місяців з дати набрання чинності Законом № 2352-ІХ, тобто до 19 жовтня 2022 року.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами стосовно ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористанні календарні дні щорічної додаткової відпустки за 2001-2021 років лише 21.05.2024, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

В обґрунтування клопотання позивачем зазначено, що йому під час звільнення зі служби в поліції не було відомо про наявність залишків невикористаних календарних днів відпустки.

Питання застосування строку звернення до суду було неодноразово предметом розгляду Верховним Судом, зокрема у справах № 240/12017/19, № 360/3999/20 (постанова від 06 грудня 2021 року), № 320/1855/21 (постанова від 16 грудня 2021 року) та № 420/2764/21 (постанова від 11 листопада 2021 року), де Верховний Суд зазначив, що "для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого чинним законодавством строку. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року № 340/1019/19).

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

До того ж, Верховний Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом".

Тож, беручи до уваги вищевикладені висновки Верховного Суду, які є обов`язковими для суду першої інстанції в силу частини п`ятої статті 242 КАС України, поновленню підлягають строки, які порушені з поважних причин, а поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивачем оскаржується ненарахування та невиплата при звільненні зі служби грошова компенсація за невикористанні календарні дні щорічної відпустки за 2016 рік.

Отже, позивачем оскаржується бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області, яка була ним допущена під час прийняття наказу в 31.07.2022 № 386 о/с та у момент звільнення позивача зі служби в поліції згідно цього наказу.

Отже, байдужість позивача до своїх прав, яка мала місце під час його звільнення в 2022 році, та триваюча пасивна поведінка (зайві зволікання позивача із направленням до Головного управління Національної поліції в Житомирській області запиту про отримання відповідної інформації) вказує на те, що недотримання строку звернення до суду з позовом мало суб`єктивну причину ( недисциплінованість позивача як учасника суспільних відносин) та не вказує на існування об`єктивної неможливості вчинення позивачем активних дій щодо звернення до суду з цим позовом.

В постановах від 11 листопада 2021 року у справі № 420/2764/21 та від 13 грудня 2021 року № 473/3711/16-а Верховним Судом була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Відтак суд дійшов висновку, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду із даними вимогами.

Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Г.В. Чернова