Справа № 756/4527/24
Суддя: Шролик І. С.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

04.06.2024 Справа № 756/4527/24
Номер справи 756/4527/24
Номер провадження 2-а/756/75/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Крикун І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 08 квітня 2024 року звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить: скасувати постанову серії ЕНА № 1429790 від 13 лютого 2024 винесену поліцейським патрульної поліції 1-го взводу 2-ої роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Мальованим А.Р., жетон № 0164709, а справу закрити; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що13 лютого 2024 року керуючи транспортним засобом марки «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 рухався Гаванським мостом по Набережно-Рибальській дорозі з Оболонського району м. Києва у напрямку центральної частини міста, у сторону вул. Хрещатик. Рух автотранспортних засобів у цьому відтинку шляху зазвичай у ранковий час перевантажений і обмежений швидкістю у 5-30км/год. Вказує, що рухався середньою смугою де рух значно уповільнився через зміну руху транспортних засобів з першої правої полоси на середню, тому що у правій крайній смузі патрульною поліцією зупинено великогабаритний транспортний засіб, без позначення сигналів аварійної зупинки та відбувалась перевірка документів.

Позивач стверджує, що не зупиняючи рух власного автомобіля повідомив патрульному про порушення ним ПДР України. У відповідь на зауваження, патрульний поліцейський звинуватив його у порушенні ПДР. Виконуючи вимогу патрульного позивач зупинився у правій смузі, по переду транспортного засобу патрульної поліції.

Позивач вважає, що ним не порушено вимоги ПДР, він здійснив зупинку в безпечному для учасників дорожнього руху місці, за мостом.

Поліцейським повідомлено про винесення постанови ЕНА 1429790 від 13 лютого 2024 року про накладення адміністративного стягнення за порушення ПДР, однак на його вимогу надати докази, відеозапис порушення, патрульний повідомив про неможливість. Із винесеною постановою позивач категорично не погоджується, надав усні заперечення, просив направити постанову за місцем проживання, проте станом на день звернення до суду копію оскаржуваної постанови він не отримав. Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2024 року визначено головуючим суддю Шролик І.С.

Ухвалою суду від 11 квітня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови серії ЕНА № 1429790 від 13 лютого 2024 року про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження за адміністративним ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови; витребувано в Управління патрульної поліції у м. Києві постанову ЕНА № 1429790 від 13 лютого 2024 про накладення адміністративного стягнення за порушення ПДР, винесену поліцейським патрульної поліції 1-го взводу 2-ої роти 4-го батальйону Мальованим А.Р. , жетон № 0164709 та матеріали, що додаються до неї; відеозапис із портативного відео реєстратора за 13 лютого 2024 у період з 08:50 год. до 09:20 год. поліцейського патрульної поліції 1-го взводу 2-ої роти 4-го батальйону Мальованого А.Р. , жетон № 0164709; Розгляд справи призначено на 17 травня 2024 року.

10 травня 2024 року засобами поштового зв`язку надійшов відзив від Управління патрульної поліції в Департаменту патрульної поліції, в якому зазначають, що відповідач не визнає позовні вимоги та заперечує проти позову з наступних підстав.

Вказують, що 13 лютого 2024 року о 09.06 год. за адресою: Гаванський шляхопровід, інспектори здійснили зупинку вантажного транспортного засобу, який здійснював маневри, які не відповідали обставинам, для уникнення небезпеки для інших учасників дорожнього руху, інспектори здійснили вимушену зупинку даного транспортного засобу для уточнення, чи все гаразд зі здоров`ям водія за кермом. Водій вантажівки зазначив, що уникав зіткнення з легковим транспортним засобом, який підрізав, тому вимушено здійснити маневр.

Під час спілкування інспектора з водієм вантажівки, ОСОБА_1 здійснив зупинку в середній смузі та зазначив поліцейському «Ти соображаєш, шо ти робиш?». Інспектор відповів: «Проїзжайте далі, не заважайте дорожньому руху». Але водій продовжував заважати іншим учасникам дорожнього руху, поліцейський зобов`язав здійснити зупинку в крайній правій смузі. На 02 хв 40 сек поліцейський представився та назвав причину зупинки, а саме: суттєве перешкоджання іншим учасникам дорожнього руху. Водій зазначив, що він не зупинявся. Інспектор запропонував надати документи на право керування транспортним засобом, водій продовжував наголошувати, що він робив зауваження поліцейським не зупиняючи транспортний засіб. Інспектор повідомив, що зупинка була зафіксована на нагрудний відеореєстратор. Інспектор запропонував водієві надати пояснення з цього приводу, водій продовжував наполягати, що не зупиняв свій транспортний засіб, а робив зауваження під час руху. На 24 хв інспектор провів розгляд адміністративної справи.

До відзиву долучений диск відеозаписом. Покликаючись на відеозапис відповідач вказує на відсутність порушень процедури розгляду справи, що спростовують твердження позивача. Відповідач стверджує, що інспектор діяв виключно на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України і постанова винесена ним з дотримання та у повній відповідності нормам матеріального і процесуального права, а відтак відсутні підстави для її скасування.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань про проведення судового засідання та наявність достатніх доказів для розгляду справи, суд вбачає можливим розглянути справу без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, оцінивши їх в сукупності суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 13 лютого 2024 року сержантом поліції бат.4 роти 2 УПП в м. Києві Мальованим А.Р., винесено постанову серії ЕНА № 1429790 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. Підставою для прийняття постанови стали наступні обставини зазначені в постанові: 13 лютого 2024 року о 09.06 год. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив суттєву перешкоду дорожньому руху, а саме здійснив зупинку в середньому ряду чим створив суттєву перешкоду дорожньому руху, чим порушив п. 15.9 ПДР України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України регулюється Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України та іншими нормативними актами.

Згідно з пунктом 1.1. Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності до п. 15.9 Правил дорожнього руху України зупинка забороняється: на залізничних переїздах; на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Частина 3 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом п.1-2, ч.1, ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

А пункт 1, ч.1, ст.35 того ж Закону України «Про Національну поліцію» наголошує, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Обставини вчинення правопорушення, викладені в оскаржуваній постанові серії ЕНА № 1429790 від 13 лютого 2024 року, в якій встановлено дату, час та місце вчинення правопорушення, а також особа, яку притягнуто до відповідальності.

Вирішуючи питання про встановлення факту допущення позивачем порушень ПДР, суд звертає увагу на наступне.

Матеріали справи не містять жодного доказу, що виключають вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Як досліджено з відеозапису на якому зафіксовано порушення, 13 лютого 2024 року о 09.06 год. за адресою: Гаванський шляхопровід, інспектори здійснили зупинку вантажного транспортного засобу. У проміжку часу з 09:07:08 до 09:07:28 водій ОСОБА_1 здійснив зупинку в середній смузі на мосту та сперечався з поліцейським с приводу законності його дій. Інспектор зауважив, щоб водій проїжджав далі та не заважав дорожньому руху. Водій сперечався, тому інспектор сказав здійснити йому зупинку в крайній правій смузі.

З оглянутого відеозапису з боді камери, що долучений до відзиву відповідачем, вбачається, що інспектором під час розгляду справи дотримано вимоги законодавства. Відеозаписом доводиться, що позивач безпідставно здійснив зупинку, що заважало потоку транспортних засобів. Доказів того, що вказана зупинка була вимушеною, позивачем не надано та в матеріалах справи не міститься.

За таких обставин, суд вважає, що факт порушення позивачем Правил дорожнього руху доведено належними доказами.

Винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача відповідало вимогам закону та посадових інструкцій і було спрямоване на дотримання безпеки дорожнього руху.

Крім того, посилання позивача на порушення прав при складанні постанови, зокрема твердження про не отримання постанови, не знайшли свого підтвердження. З відеозапису встановлено, що інспектор запропонував позивачу отримати копію постанови, проте він відмовився.

На переконання суду, відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 червня 2024 року.

Суддя І.С. Шролик