Справа № 642/64/24
Суддя: Гримайло А. М.
Дата ухвалення: 2024-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"05" червня 2024 р.
справа № 642/64/24
провадження № 2-а/642/4/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Гримайло А.М.

з участю секретаря судового засідання Антонян А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного без виклику (повідомлення) сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого інспектора ВБДР УПП в Харківській області ДПП капітана поліції Бондаренка Юрія Миколайовича, Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу,-

в с т а н о в и в:

До Ленінського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить суд скасувати постанову постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 000763 від 27.12.2023, винесену старшим інспектором ВБДР УПП у Харківській області ДПП капітаном поліції Бондаренко Юрієм Миколайовичем, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Адміністративну справу за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позива зазначив, що 27.12.2023 постановою старшого інспектора ВБДР УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Бондаренко Ю.М. серії БАД № 000763, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення нібито порушення вимог п. 31.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), порушення 6.8.5. ДСТУ 3649:2010, у вигляді штрафу в розмірі 680,00 гривень, за ч. 2 ст. 121 КупАП, з огляду на те, що він керував транспортним засобом, у якого була тріщина в зоні роботи склоочисників.

ОСОБА_1 вказує, що 27.12.2023 о 14.50 год. за адресою: Харквська область, смт Пісочин, вул. Новоолежківська, буд.18 його було зупинено старшим інспектором ВБДР УПП в Харківській області ДПП капітаном поліції Бондаренком Ю.М., за нібито порушення вимог ПДР та висунуто вимогу про пред`явления документів на право керування транспортним засобом (Посвідчення водія та Свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів на автобус БОГДАН А069.21 реєстраційний номер НОМЕР_1 ), після чого було складено Постанову про адміністративне правопорушення, за керування транспортним засобом, у якого була тріщина начебто в зоні роботи склоочисників, що є вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Зазначив, що 12.10.2023 транспортний засіб БОГДАН А-069.21, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , пройшов перевірку технічного стану транспортного засобу та отримав протокол, яким транспортний засіб після технічного контролю визнано технічно справним.

При цьому зауважив, що транспортний засіб, яким він керував, не був переобладнаний, а тому твердження відповідача про порушення ОСОБА_1 вимог стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, не є підставою для притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Враховуючи, що наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників згідно вимог пунктом 31 ПДР не віднесена до технічної несправності транспортного засобу, за наявності якої забороняється його експлуатація, а відповідальність відповідно до ч.2 ст. 121 КУпАП настає саме у разі керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має технічні несправності, позивач вважає, що притягнення його до відповідальності за ч.2 ст. 121 КУпАП, є незаконним.

Враховуючи викладене, позивач просив скасувати постанову від 27.12.2023 серії БАД №000763 про накладення адміністративного стягнення, оскільки він вважає її необґрунтованою та протиправною, а провадження по справі закрити.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.01.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.01.2024 провадження по справі відкрито в порядку спрощеного, без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22.04.2024 залучено до участі у справі у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції з огляду на відсутність в Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції у розумінні ст. 43 КАС України адміністративної процесуальної правосуб`єктності, оскільки вказана особа є неокремою юридичною особою, а територіальним (структурним) підрозділом ДПП, а тому не може виступати самостійним відповідачем.

09.05.2024 від представника Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Пилипенко О.С.надійшов відзив на позов, в якому остання позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування зазначила, що 27.12.2023 приблизно о 14 год. 50 хв. поблизу будинку 19 на вулиці Новоолешківська у селищі міського типу Пісочин Харківської області під час надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом Санаторій «Роща»-Харків, ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автобусом Богдан А 069.21, реєстраційний номер НОМЕР_1 , технічний стан якого не відповідає вимогам стандарту, що стосується безпеки дорожнього руху, а саме: на вітровому склі колісного транспортного засобу мається тріщина вітрового скла в робочій зоні склоочисників, чим порушив вимоги пункту 31.1 ПДР та пункту 6.8.5 ДСТУ 3649:2010, що вказує на вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КУпАП.

Тому інспектором було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 000763 за частиною другою статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Позивачу в повному обсязі були роз`ясненні його права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтями 268, 287, 289, 307 та 308 КУпАП, що підтверджується особистим підписом Позивача в пункті 8 оскаржуваної постанови та відео з портативного відеореєстратора інспектора, яке додається до відзиву на позовну заяву. Жодних клопотань під час розгляду справи позивач не заявляв.

В подальшому інспектор довів до відома позивача нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються превентивні поліцейські заходи, пояснив позивачеві, що транспортний засіб під його керування має не відповідність ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», що затверджений наказом Держспоживстандарту України № 630 від 28.12.2010 (далі - ДСТУ 3649:2010) і має тріщину на вітровому склі в зоні роботи склоочисників. Дана вимога щодо цілісності вітрового скла колісних транспортних засобів закріплена в пункті 6.8.5. ДСТУ 3649:2010.

Враховуючи, що позивач керував транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, то це є об`єктивною стороною правопорушення передбаченого частиною другою статті 121 КУпАП.

При винесені цієї постанови, інспектор керувався положеннями ПДР, ДСТУ 3649:2010, Законом України «Про дорожній рух», КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853. В постанові чітко описане правопорушення, яке було скоєне водієм, а тому інспектор діяв в межах своїх повноважень і не порушував норм матеріального та процесуального права.

Твердження Позивача про те, що транспортний засіб Богдан А 069.21, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пройшов 12.10.2023 перевірку технічного стану транспортного засобу та отримав протокол, яким транспортний засіб після технічного контролю визнано технічно справним, є безпідставним, оскільки протокол перевірки технічного стану транспортного засобу від 12.10.2023 жодним чином не підтверджує наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу під час перевірки.

Отже, аргументи, зазначені Позивачем у позовній заяві, за своєю суттю спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності та не спростовують його вини.

З огляду на це, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив від 13.05.2024 представник позивача зазаначила, що з відзивом представника УПП в Харківській області ДПП не погоджується та вважає, що постанова серія БАД № 000763 у відношенні ОСОБА_1 складена незаконно та підлягає скасуванню. Вказала, що ані в постанові щодо притягнення до адміністративної відповідальності, ані з відеозапису взагалі не вбачається причина зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , а також перелік технічних несправностей, наведений в п. 31 ПДР, не містить такої несправності, як тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників. Окрім того, ОСОБА_1 є працівником ТОВ «ЕКСПРЕС», де працює на посаді водія, тому не може замінити скло, так як він є найманим працівником, а транспортний засіб належить підприємству. Вказує, що суб`єктом правопорушення правильно було б визначати підприємство та його керівника, що додатково свідчить про відсутність в діях водія ОСОБА_1 порушення ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Просить суд позовні вимоги задовольнити, постанову скасувати, адміністративну справу за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із ч. 3ст. 2 КАС Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121).

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу допустимості, належності і достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що постановою від 27.12.2023 серії БАД № 000763 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною поліцейським Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 гривень.

Відповідно до вказаної постанови позивач 27.12.2023 приблизно о 14 год. 50 хв. поблизу будинку 19 на вулиці Новоолешківська у селищі міського типу Пісочин Харківської області водій ОСОБА_1 керував автобусом Богдан А 069.21, реєстраційний номер НОМЕР_1 за маршрутом Санаторій «Роща»-Харків, технічний стан якого не відповідає вимогам стандарту, що стосується безпеки дорожнього руху, а саме: на вітровому склі колісного транспортного засобу мається тріщина вітрового скла в робочій зоні склоочисників, чим порушив вимоги пункту 31.1 ПДР та пункту 6.8.5 ДСТУ 3649:2010, що вказує на вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КУпАП.

На підтвердження доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду надано DVD-диск, на якому міститься відеофайл «Розгляд справи». Вказаний файл підписаний кваліфікованим електронним підписом.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Ч. 2 ст.121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, або або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Відповідно до п. 31.1 (в) ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

ДСТУ 3649: 2010 Національний стандарт України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затверджені наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010 року № 630.

Відповідно до ст.1 ДСТУ 3649 : 2010 цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (далі по тексту - КТЗ) категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Пунктом 6.8. ДСТУ 3649:2010 передбачено вимоги до інших елементів конструкції.

Отже, ДСТУ 3649:2010 передбачає вимоги до елементів конструкції автотранспортного засобу, що знаходиться в експлуатації, відповідно до яких на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Вимоги ГОСТ 5727-88 «Скло безпечне для наземного транспортного засобу. Загальні технічні умови», не допускають наявність тріщин завдовжки більш як 50 мм на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу. Наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу погіршують його прозорість.

Разом з тим, приписами ДСТУ 3649:2010 такі пошкодження не віднесено до технічної несправності автомобіля.

При цьому, зазначений стандарт застосовують виключно при технічному огляді колісного транспортного засобу для здійснення контролю технічного стану КТЗ на відповідність вимогам ДСТУ 3649 під час проведення державного технічного огляду колісного транспортного засобу.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України ґрунтуються на тому, що позивач керував транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має технічну несправність, а саме тріщину на вітровому склі в зоні роботи склоочисників зазначаю наступне.

Нормами ст.35 Закону України «Про дорожній рух» передбачено проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища.

Відповідно до положень цієї статті обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Технічний опис та зразок протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу затверджує Кабінет Міністрів України.

В положеннях статті 37 Закону України «Про дорожній рух» визначені підстави для заборони експлуатації транспортних засобів.

Як вбачається з оскаржуваної постанови дії позивача кваліфіковані за ч.2 ст.121 КУпАП, а саме порушення водієм правил керування транспортним засобом.

Перелік технічних несправностей, при яких забороняється експлуатація транспортного засобу наведений у розділі 31 Правил дорожнього руху України, а саме Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання.

Приписами пп. 31.4 п. 31 ПДР заборонено експлуатацію транспортних засобів за наявності визначених цим пунктом технічних несправностей і невідповідності визначених цим пунктом вимогам.

У наведеному пункті ПДР викладений перелік технічних несправностей транспортних засобів, за наявності яких забороняється їх експлуатація.

Із системного аналізу діючого законодавства України про адміністративні правопорушення вбачається, що саме порушення Правил дорожнього руху України, а не стандартів ДСТУ є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Однак, вказаний перелік технічних несправностей, наведений в п. 31 ПДР, не містить такої несправності, як тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників.

Таким чином, у розумінні Правил дорожнього руху тріщина на склі автомобіля позивача не віднесена до технічної несправності автомобіля. Фактично наявність вказаного дефекту скла свідчить про його пошкодження, а не про технічну несправність автомобіля.

Крім того, ПДР містять п. 31.4.4, який передбачає несправності саме склоочисників й справність вітрового скла, а також п. 31.4.7 «в», за наявності яких транспортний засіб не можна використовувати.

Порушення п. 6.8.5 ДСТУ до таких не відноситься.

З наданого позивачем протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 01715-00846-23 від 12.10.2023, транспортний засіб МЗ, Богдан А-069.21, державний номерний знак НОМЕР_1 , після технічного контролю визнано технічно справним, дата чергового проходження обов`язкового технічного контролю визначена не пізніше 12.04.2024.

Судом при дослідженні відеозапису фіксації процедури складення постанови, що відбулось 27.12.2023 і є предметом даного позову, встановлено що, незважаючи на вимогу ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» при зупинці транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 поліцейський не проінформував водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з посиланням на підставу зупинки.

Відповідачем не надано жодних доказів того, що наявність тріщини чи сколів в районі роботи склоочисників не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, а також, що саме з вказаною технічною несправністю відповідно до встановлених правил забороняється експлуатація транспортного засобу.

З огляду на вищевикладене, суддя вважає, що в цій ситуації також повністю відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, оскільки позивач вчасно проходив техогляд і має відповідний протокол, і окрім цього відсутні докази того, що він знав про наявність тріщини до зупинки.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявність тріщин на вітровому склі в зоні дії склоочисників транспортного засобу не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу, виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП.

Наведене, у сукупності із процесуальними порушеннями, допущеними поліцейськими, свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Суд звертає увагу на те, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 2 ст. 77 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки, обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача ним виконані вимоги ст. ст. 268, 280 КУпАП, сам факт правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджено, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та не у спосіб, передбачений нормами КУпАП. Відповідачем не були спростовані доводи позивача у їх сукупності.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Аналіз зазначених норм права та встановлені судом обставини дають суду підстави для висновку про неправомірність винесеної відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, тому її необхідно скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки судом прийнято рішення про задоволення позову в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати необхідно компенсувати за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. ст. 90, 241, 245, 246, 255, 271, 272, 286, КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до старшого інспектора ВБДР УПП в Харківській області ДПП капітана поліції Бондаренка Юрія Миколайовича, Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу - задовольнити.

Скасувати постанову серії БАД №000763 від 27.12.2023 винесену старшим інспектором ВБДР УПП у Харківській області ДПП капітаном поліції Бондаренком Юрієм Миколайовичем, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 680,00 гривень за ч.2 ст.121 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження - моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний тект рішення виготовлено 05.06.2024.

Суддя А.М. Гримайло