Справа № 380/4919/24
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 травня 2024 р. Справа № 380/4919/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши письмово у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до: відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про: визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду із Львівського окружного адміністративного суду за підсудністю надішли матеріали позовної заяви головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на адресу головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшла постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.01.2024 ВП №70754241 про накладення штрафу у розмірі 10200 грн., якій встановлено, що із рішення від 11.11.2022 вбачається , що Головним управлінням всупереч наданій судом правовій оцінці діям відповідача при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 від 26.07.2021, повторно не досліджено період роботи стягувача з 01.01.1987 по 23.05.1995.

На переконання позивача, така думка державного виконавця є хибною, оскільки розглядаючи трудову книжку НОМЕР_1 , неможливо один період розглядати, а інший ні.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача зазначив, що зі змісту позовної заяви позивача простежується, що позивачем отримано усі документи виконавчого провадження, однак останній грубо ігноруючи вимоги вимоги законодавства не надавав на них відповідей, а згідно тексту самого рішення від 11.11.2022 не можливо простежити та зрозуміти, які періоди досліджувалися при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 .

Представник позивача скористався своїм правом та подав до суду відповідь на відзив у якій просить суд адміністративний позов задовольнити. Зазначив, що при повторно розгляді заяви ОСОБА_1 пенсійним органом було досліджено усі періоди його роботи відповідно до записів трудової книжки, однак у зв`язку із тим, що заявник не додав жодної пільгової уточнюючої довідки згідно Порядку №637 - пільговий стаж непідтверджено, а тому відсутні підстави для призначення пільгової пенсії.

З урахуванням зазначеного, просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.05.2022 у справі №120/3560/22 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 46 від 02.08.2021 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.07.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

17.11.2022 Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №120/3560/22.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.02.2023 відкрито виконавче провадження №70754241.

Постановою головного державного виконавця від 01.11.2023 в рамках виконавчого провадження №70754241 накладено штраф на ГУ ПФУ у Львівській області у розмірі 5100 грн. у зв`язку з невиконанням рішення суду без поважних причин та зобов`язано боржника у 10-денний термін виконати рішення суду.

З метою виконання рішення суду відповідачем на адресу позивача 2.11.2023 було надіслано Вимогу №35522 про виконання рішення суду у 3 денний термін.

Листом від 01.12.2023 Головний управління ПФУ у Львівській області повідомлено державного виконавця про те, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі №120/560/22 при визначенні права на пільгову пенсію за Списком №1 ОСОБА_1 було розглянуто, досліджено та проаналізовано надані заявником копії документів, в тому числі: довідки від 15.12.2020 №234 і №235, видані Приватним Акціонерним Товариством «Підприємство «Медтехніка» та трудову книжку НОМЕР_1 видану 08.08.1986 щодо періоду його роботи з 01.01.1987 по 23.05.1995. Наданими документами не встановлено факту безпосередньої зайнятості повний робочий день на підземних роботах за Списком №1

ОСОБА_1 , а також в яких саме умовах праці заявник перебував та не підтверджено характер виконуваної роботи, оскільки тільки підприємство на підставі первинних документів визначає умови і характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, найменування списків або їхні номери, куди включається пільговий період роботи. Також, заявником не надано копій наказів про результати атестацій робочих місць, які необхідні для підтвердження стажу пільгової роботи після 21.08.1992.

Досліджуючи записи періоду роботи у трудовій книжці НОМЕР_1 виданій 08.08.1986, зокрема з 01.01.1987 по 23.05.1995, а саме посади на яких працював заявник, вони не відповідають найменуванню посад чинних в період роботи заявника зазначених у Списках виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах.

Отже, пільговий стаж заявника не підтверджено. Таким чином, право на призначення пільгової пенсії за Списком №1 згідно ст. 114 Закону 1058 у ОСОБА_1 відсутнє та у рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі №120/3560/22 зобов`язання щодо призначення пенсії відсутні.

Таким чином, після повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.07.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні Головним управлінням

Пенсійного фонду України у Львівській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 від 11.11.2022 №46.

Постановою ВП №70754241 від 26.01.2024 про накладення штрафу на ГУ ПФУ у Львівській області в розмірі 10200 грн. за невиконання без поважних причин рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/3562/22.

При винесенні постанови про накладення штрафу відповідач виходив з того, що ГУ ПФУ у Львівській області у рішенні №46 від 11.11.2022, в супереч наданій судом оцінці діям відповідача, при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 , повторно не досліджено період роботи стягувача з 01.01.1987 по 23.05.1995.

Вважаючи постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3447-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Також підкреслював, що органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Так, у рішенні від 19 березня 1997 року по справі «Горнсбі проти Греції», ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 1989 року визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Спеціальним законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі примусового виконання судових рішень та рішень інших органів, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка є чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 1404-VIIІ).

У відповідності до статті 1 цього Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень частини 1 статті 13 Закону України № 1404-VIIІ, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини 1 статті 26 Закону України № 1404-VIIІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 63 Закону України № 1404-VIIІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 1 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом статті 75 Закону України № 1404-VIIІ, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правовою підставою накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання останнім судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Отже, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника.

Установлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону України №1404-VIII.

Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробити цього.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що відповідач приймаючи постанову про накладення штрафу виходив з того, що ГУ ПФУ у Львівській області у рішенні про відмову у призначенні пенсії №46 від 11.11.2022 в супереч наданій судом правовій оцінці діям відповідача при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 , повторно недосліджено період роботи стягувача з 01.01.1987 по 23.05.1995.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі №120/3560/22 судом було надано оцінку рішенню Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №46 від 02.08.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії та встановлено, що періоди роботи позивача з 01.01.1987 року по 23.05.1995 року не досліджувались відповідачем, як такі що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі №120/3560/22 головним управління ПФУ у Львівській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та за її результатами прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №46 від 11.11.2022 з огляду на те, що заявник не надав уточнюючих довідок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 №920 та наказів про результати атестації робочих місць, які необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах, а записи трудової книжки НОМЕР_1 від 08.08.1986 не відповідають найменуванню в Списках виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію на пільгових умовах.

Із зазначеного вище слідує, що головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання рішення суду у справі №120/3560/22, яке набуло законної сили, було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії та, зокрема, досліджено за вказівкою суду періоди роботи з 01.01.1987 року по 23.05.1995 року, як такі, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Разом з тим, такі періоди роботи заявника не зараховано до пільгового стажу з огляду на ненадання уточнюючих довідок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 №920 та наказів про результати атестації робочих місць, які необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах.

Відтак, відповідачем помилково сформовано висновок про те, що позивачем повторно недосліджено період роботи ОСОБА_1 з 01.01.1987 по 23.05.1995.

Відтак, відповідачем протиправно накладено на ГУ ПФУ у Вінницькій області штраф за не виконання рішення суду у справі №120/3560/22.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень, надані на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд зазначає про наступне.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що відшкодуванню підлягають судові витрати лише у випадку, коли задоволено позов особи, яка не є суб`єктом владних повноважень або судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи те, що позивачем є суб`єкт владних повноважень та відсутність витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експерти, підстави для відшкодування судового збору, на переконання суду, відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.01.2024 ВП №70754241 про накладення штрафу у розмірі 10200 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, )

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (пл. Шашкевича, 1, м. Львів, 79000, )

Суддя Комар Павло Анатолійович