Справа № 140/4007/24
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року ЛуцькСправа № 140/4007/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької районної державної адміністрації Волинської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Луцької районної державної адміністрації Волинської області (далі Луцька РДА Волинської області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо не розгляду у встановленому законодавством порядку заяви від 31.01.2024 про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з метою набуття її у власність шляхом викупу, кадастровий номер :03:001:7986, площею 0,856 га, за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання у встановленому законом порядку розглянути заяву від 31.01.2024 про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з метою набуття її у власність шляхом викупу, кадастровий номер :03:001:7986, площею 0,856 га, за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.01.2024 позивач звернувся до Луцької РДА Волинської області з заявою про надання йому дозволу на проведення експертної оцінки ділянки з метою подальшого її набуття у власність шляхом викупу. Листом від 21.02.2024 №628/74/2-24 відповідач повідомив позивача про те, що спірна земельна ділянка буде передана до комунальної власності Підгайцівської сільської ради.

Зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 128 Земельного Кодексу України відповідач повинен був у місячний строк розглянути його заяву та прийняти відповідне рішення про задоволення його заяви чи відмовити із зазначенням обґрунтованих причин. Відсутність належним чином оформленого рішення свідчить про те, що відповідач рішення не приймав, з числа тих, які повинен був ухвалити за законом, а наданий відповідачем лист не може сприйматись як належна відмова у наданні такого дозволу, оскільки питання не вирішено у встановленому законному порядку.

Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, щодо не розгляду його заяви у встановленому законному порядку та такою, що порушує його права та інтереси.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та на підставі частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

У відзиві на позовну заяву від 29.04.2024 №1518/26/2-24 відповідач позовні вимоги заперечив та зазначив, що частина 3 статті 128 Земельного кодексу України не визначає, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа.

Вважає, що судова практика та аналіз земельного законодавства дає можливість трактувати надану позивачу відповідь у формі листа, як належний спосіб розгляду звернення та не дає підстави вважати дії Луцької РДА Волинської області протиправною бездіяльності.

З врахуванням наведеного просить в задоволенні позову відмовити.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Сторони скористались свої правом щодо подачі заяв по суті справи.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи (позов, відзив на позов), суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 336, посвідченого 17.01.2024 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т. набув у власність будівлю лікарні ветеринарної медицини А- 1 загальною площею 113,9 кв.м, будівлю льоху В-1 загальною площею 61,1 кв.м, хлів Б-1 загальною площею 114 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , укладений Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях за результатами електронного аукціону від 18.12.2023 № SPE001-UА-641/

Вищевказані об`єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:7986, площею 0,856 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги за адресою: АДРЕСА_1 .

31.01.2024 позивач звернувся з заявою до Луцької РДА Волинської області із заявою про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки вказаної земельної ділянки з метою подальшого її набуття у власність шляхом викупу.

Листом від 21.02.2024 №628/74/2-24 Луцька РДА Волинської області повідомила позивача, що ініційовано передачу вищевказаної земельної ділянки до комунальної власності Підгайцівської сільської ради.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України визначено земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частинами першою-третьою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Статтею 12 Земельного Кодексом України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частинами 1 та 2 статті 127 Земельного Кодексу України визначено, що органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 128 Земельного Кодексу У країни продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Частиною 2 статті 128 Земельного Кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);

б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Згідно з частиною 3 статті 128 Земельного Кодексу України орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Отже, суд дійшов висновку, шо розгляд заяви позивача повинен відбуватись саме в порядку, визначеному із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий спосіб прийняття рішення про надання дозволу чи обґрунтованої відмови в його наданні на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, передбачений законодавством, а наданий відповідачем лист не може сприйматися судом, як належна відмова у наданні такого дозволу, оскільки питання не вирішене у встановленому законом порядку.

За таких обставин, суд приходить висновку, про визнання бездіяльності Луцької районної державної адміністрації Волинської області щодо не розгляду у встановленому законодавством порядку заяви ОСОБА_1 від 31.01.2024 про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з метою набуття її у власність шляхом викупу, кадастровий номер :03:001:7986, площею 0,856 га, за адресою: АДРЕСА_1 , є протиправною.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі повноваження щодо надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи надання вмотивованої відмови у її наданні, регламентовано положеннями Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 у справі №804/1469/17, від 14.08.2019 у справі №0640/4434/18 та від 12.09.2019 у справі №0640/4248/18.

Щодо ефективності вибраного способу захисту, суд зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом. При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача надати дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, без перевірки наявності чи відсутності підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки.

Проте наведених обставин судом не встановлено.

Оцінка правомірності рішення стосувалася лише тих мотивів, які наведено у листі відповідача від 21.02.2024 №628/74/2-24. Однак суд, в межах даної справи, не має повноважень досліджувати, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для надання дозволу. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що хоч і повноваження відповідача щодо надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки не є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, необхідно саме зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 31.01.2024 про надання йому дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача, в даному випадку, є зобов`язання Луцьку районну державну адміністрацію Волинської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.01.2024 про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з метою набуття її у власність шляхом викупу, кадастровий номер :03:001:7986, площею 0,856 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією від 11.04.2024.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Луцької районної державної адміністрації Волинської області (43016, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Ковельська, будинок 53, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Луцької районної державної адміністрації Волинської області щодо не розгляду у встановленому законодавством порядку заяви ОСОБА_1 від 31.01.2024 про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з метою набуття її у власність шляхом викупу, кадастровий номер :03:001:7986, площею 0,856 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Луцьку районну державну адміністрацію Волинської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.01.2024 про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з метою набуття її у власність шляхом викупу, кадастровий номер :03:001:7986, площею 0,856 га, за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луцької районної державної адміністрації Волинської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський