Справа № 160/19666/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2024 року м. Дніпросправа № 160/19666/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року (головуючий суддя Голобутовський Р.З.)

у справі №160/19666/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пп. 4.3 п. 4 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби 13.03.2023 особовим складом 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону» від 25.03.2023 №675/НАГД в частині невиплати ОСОБА_1 премії, додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн з березня 2023 року;

- визнати протиправним та скасувати пп. 5.3 п. 5 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби 13.03.2023 особовим складом 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону» від 25.03.2023 №675/НАГД в частині не включення ОСОБА_1 до наказів про виплату премії та додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн за березень 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 основного грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 у період за березень, квітень, травень, червень та липень 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію, додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 та основне грошового забезпечення у період за березень, квітень, травень, червень та липень 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не залишав самовільно військової частини НОМЕР_1 , де проходив службу. У період з 13.03.2023 по 15.03.2023 позивач перебував у військовій частині, про що відомо усьому командуванню військової частини НОМЕР_1 . Зазначення в акті службового розслідування про те, що позивач не виходив на зв`язок та встановлення його місцезнаходження неможливо, не відповідає дійсності, оскільки весь цей час позивач перебував в межах розташування військової частини разом з іншим військовослужбовцями, де чекав на подальші вказівки командування. А з 20.03.2023 по день звернення до суду позивач проходить стаціонарне лікування, що підтверджується медичними довідками. Відповідачем не надано доказів того, що позивач по факту самовільного залишення військової частини притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності. За твердженням позивача станом на 13.03.2023 факт самовільного залишення військової частини позивачем у встановленому законом порядку підтверджений не був, відповідно зняття його з всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 у період з 13.03.2023 по 31.07.2023 є протиправним.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив з того, що за підтвердженим фактом самовільного залишення позивачем місця розташування підрозділу припинення виплати грошового забезпечення на час самовільного залишення місця служби є правомірним. Позбавлення премії та додаткової винагороди військовослужбовця є похідними від встановлення факту самовільного залишення військової частини і не є накладенням подвійного стягнення, або ж накладенням стягнення, не передбаченого Законом. Стосовно твердження позивача про те, що наявність факту самовільного залишення місця служби може бути встановлено лише вироком суду, суд зазначив, що в даній справі не встановлюється наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за самовільне залишення місця несення служби, а встановлюється наявність підстав для зупинення виплати додаткової винагороди та премії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, не належної юридичної оцінки доказам позивача, не з`ясування обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись положення пунктів 14-15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, оскільки факт самовільного залишення позивачем військової частини в межах заявлених позовних вимог спростовується належними та допустимими доказами, що підтверджують обставини перебування позивача на лікуванні. Враховуючи поважні причини відсутності позивача на службі через проходження лікування на законних підставах, відповідач не мав права позбавляти позивача грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди на період лікування. Вже після завершення розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції позивачу призупинено службу у Збройних Силах України.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Відповідно до наданих суду пояснень зупинення виплати грошового забезпечення, та додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 військовослужбовцям, які самовільно залишили місяця служби (військової частини), є не правом, а законодавчо встановленим обов`язком відповідача. Факт самовільного залишення позивачем місця служби підтверджено результатами службового розслідування.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у військової частини НОМЕР_1 .

14.03.2023 командиром 3 парашутно-десантного батальйону командиру військової частини НОМЕР_1 подано рапорт, яким повідомлено, що 13.03.2023 в районі тимчасового розташування 8 парашутно-десантної роти у Лиманській міській територіальній громаді Донецької області виявлено відсутність, зокрема, стрільця-снайпера 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону солдата ОСОБА_1 . Близько 06:30 14.03.2023 від чергового ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшла інформація, що на блок-посту між населеними пунктами Слов`янськ та Краматорськ було затримано, зокрема, солдата ОСОБА_1 З прибуттям на блок-пост представника від 8 парашутно-десантної роти близько 10.00 14.03.2023, встановлено, що військовослужбовець залишив межі блокпосту в невідомому напрямку.

20.03.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) №56, згідно якрму солдат ОСОБА_1 , стрілець-снайпер 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону, вважається таким, що самовільно залишив місце служби з району безпосередньої участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дій (проведення заходів), призначених рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України, з 13 березня 2023 року, припинено виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 13 березня 2023 року, знято з продовольчого забезпечення за нормою № 1 (каталог) з 18 березня 2023 року.

25.03.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №675/нагд «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби 13.03.2023 особовим складом 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону» (зокрема ОСОБА_1 ).

Згідно пп. 4.3 п. 4 цього наказу зобов`язано помічника командира військової частини з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби на підставі пункту 5 Розділу XVI, п. 14 Розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, визначено премію за березень 2023 року та додаткову винагороду за березень 2023 року в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень ОСОБА_1 не виплачувати.

Згідно пп. 5.3 п. 5 цього наказу, зобов`язано начальника адміністративної групи штабу ОСОБА_1 до наказів про виплату премії за березень 2023 року та додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень за березень 2023 року не включати.

31.03.2023 за результатами службового розслідування заступником командира 8 парашутно-десантної роти з морально-психологічного забезпечення 3 парашутно-десантного батальйону старшим лейтенантом ОСОБА_2 складено акт службового розслідування, яким встановлено, що з пояснень командира 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 , сержанта 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 стало відомо, що 13.03.2023 близько 10:30 при перевірці наявності особового складу в районі тимчасового розташування 8 парашутно-десантної роти в населеному пункті Лиманської міської територіальної громади Донецької області було виявлено відсутність стрільця-снайпера 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону солдату ОСОБА_1 . Дозволу на залишення району розташування підрозділу військовослужбовцям ніхто не давав.

За висновком в акті службового розслідування в діях військовослужбовців вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 «Дезертирство» Кримінального кодексу України, а саме: самовільне залишення місця служби, з метою ухилення від виконання службових обов`язків, вчинене в умовах воєнного стану.

В той же час відповідно до перевідного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №04577 від 05.04.2023, виданого КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, ОСОБА_1 перебував в стаціонарі з 21.03.2023 по 05.04.2023 з діагнозом двобічна позагоспітальна нижньодольова абсцедуюча пневмонія; кровохаркання зупинене.

Відповідно до виписки №1330 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 26.04.2023, виданої КНП «Микулинецька обласна фізіотерапевтична лікарня реабілітації» Тернопільської обласної ради, ОСОБА_1 перебував в стаціонарі з 05.04.2023 по 26.04.2023 з діагнозом двобічна позагоспітальна нижньодольова абсцедуюча вневмонія.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №520/242 інф від 05.05.2023, виданої КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, ОСОБА_1 перебував в стаціонарі з 26.04.2023 по 05.05.2023 з діагнозом коронавірусна хвороба, перебіг середньої важкості, трахоебронхіт, інтоксикаційний синдром, гострий флеботромбоз лівої нижньої кінцівки.

Відповідно до перевідного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №70765 від 31.05.2023, виданого КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, ОСОБА_1 перебував в стаціонарі з 05.05.2023 по 31.05.2023 з діагнозом постковідний синдром, гострий флеботромбоз, підколінно-гомілковий сегмент зліва.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4146/595 від 13.06.2023, виданої КНП «Заліщицька ЦМЛ», ОСОБА_1 перебував в стаціонарі з 31.05.2023 по 13.06.2023 з діагнозом гострий венозний тромбоз стегнової та підколінної вен зліва.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії КНП «Заліщицька Центральна міська лікарня» Заліщицької міської ради від 13.06.2023 №76/5 проведено медичний огляд ОСОБА_1 та встановлено діагноз - гострий флеботромбоз, підколінно-гомілковий сегмент зліва; захворювання, ТАК, пов`язане із проходженням військової служби; потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Позивач, вважаючи, що в його діях відсутні ознаки самовільного залишення місця служби, оскільки він перебував на лікуванні, внаслідок чого йому належать до виплати основне грошове забезпечення, премія та додаткова винагорода в розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 у період березень - липень 2023 року, звернувся до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст.40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.

Виходячи з наведених правових норм, за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.

При цьому самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» №551- XIV від 24.03.1999, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст.84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказ Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608, службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

В спірному випадку, підставою для призначення службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2023 №675/нагд стали викладені в рапорті від 14.03.2023 факти, що 13.03.2023 близько 10:30 при перевірці наявності особового складу в районі тимчасового розташування 8 парашутно-десантної роти в населеному пункті Лиманської міської територіальної громади Донецької області було виявлено відсутність стрільця-снайпера 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону солдату ОСОБА_1 .

Результатами службового розслідування підтверджений факт самовільного залишення позивачем місця служби, що зумовило прийняття рішення зупинити виплату премії та додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн з 13.03.2023, до наказів про виплату позивача не включати.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не заперечує факт залишення ним місця служби, втім вказує, що потребував лікування, про що повідомив керівництво.

Суд з цього приводу зауважує, що відсутність військовослужбовця на місці несення служби може бути пов`язане із поважними причинами, у тому числі, із лікуванням, однак це має бути підтверджене належним чином оформленими документами командування військової частини.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач 13.03.2023 самовільно, поза встановленим законом порядком, залишив місце служби, доказів на підтвердження законності залишення позивачем місця служби (направлення на лікування тощо) не надано та матеріали справи не містять. Позивачем в установленому порядку не доведені обставини, на які він посилається, щодо повідомлення керівництва у будь-який можливий спосіб про залишення позивачем місця несення служби у зв`язку необхідністю лікування. Також відсутні будь-які докази того, що позивач звертався до відповідача із рапортом, заявою тощо про направлення його на лікування.

Відповідно до поданих суду медичних документів, представником позивача, позивач проходив лікування у лікувальних закладах у періоди 21.03 - 05.04.2023, 05.04 - 26.04.2023, 26.04 - 05.05.2023, 05.05 - 31.05.2023, 31.05 - 13.06.2023, 19.07 - 01.08.2023. При цьому вказані періоди лікування ОСОБА_1 пораненням (травмою, каліцтвом, контузією) під час захисту Батьківщини не обумовлені, що підтверджується змістом діагнозів, викладених у медичних документах.

Після отримання лікування в період з 19.07 - 01.08.2023 позивач так і не з`явився до військової частини.

Наведені вище, встановлені судом, обставини дають підстави для висновку, що станом на дату видання командиром військової частини НОМЕР_1 наказу (по стройовій частині) №56 від 20.03.2023 у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами несення служби, тому цим наказом до позивача правомірно застосовані правові наслідки у вигляді припинення виплати грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 13 березня 2023 року, а наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2023 №675/нагд у вигляді не виплати премії та додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень за березень 2023 року.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018.

Відповідно до п.2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Згідно з п. 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується: серед іншого, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Питання щодо преміювання врегульовано розділом XVI Порядку № 260.

Відповідно до п.1 розділу XVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків. Військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення (п.3 розділу XVI Порядку № 260).

Відповідно до п.5 розділу XVI Порядку № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках, зокрема: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Стосовно додаткової винагороди у розмірі 100000 грн або 30000 грн суд апеляційної інстанції зазначає, що на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28.02.2022 № 168, пунктом 1 якої в редакції на час виникнення спірних відносин передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 2-1 постанови № 168 установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Відповідно до п. 14 розділу ХХХІV наведеного вище Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Виходячи з наведеного правового регулювання в контексті спірних відносин, суд апеляційної інстанції вважає, що встановлений факт самовільного залишення військовослужбовцем місця несення служби є правовою підставою для припинення виплати військовослужбовцю грошового забезпечення.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі №160/19666/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко