Справа № 360/1155/23
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1155/23

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Свергун І.О.,

за участі секретаря судового засідання Кравцової Т.О.,

представника позивача Іщенка Д.М.,

представника відповідача-1 Пономарьова Р.Ф.,

представника відповідача-2 Жердєвої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2023 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1), військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач-2), який у подальшому уточнив та просить суд:

поновити ОСОБА_1 строк для звернення з позовною заявою на накази про зупинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року;

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.08.2023 № 262-РС;

визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 про зупинення грошового забезпечення ОСОБА_1 за липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року, а саме:

- Наказ від 09.08.2022 року № 223;

- Наказ від 08.08.2022 року № 169;

- Наказ від 04.09.2022 року № 202;

- Наказ від 12.08.2023 року № 426;

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 237 від 23.08.2023 в частині перебування у Збройних Силах України та розрахунку вислуги років в Збройних Силах України ОСОБА_1 ;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошове забезпечення за липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців по дату ухвалення судового рішення (в ході судового розгляду уточнив до 23.08.2023);

визнати протиправним ненарахування та невиплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за період липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців, відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду за період липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) премії за період липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року № 460;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до військового квитка ОСОБА_1 зарахований до військової частини НОМЕР_1 з 17 липня 2022 року на підставі наказу № 116.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 237 від 23.08.2023 ОСОБА_1 визнано таким, що з 26.08.2022 не рахується в чисельності Збройних Сил України. Виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини, де він проходить військову службу.

Вказаний наказ винесено на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000645 від 26.08.2022 та витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.08.2023 року № 262-РС.

Протягом всього терміну перебування в лавах Збройних Сил України, а саме з 01 березня 2022 року по 23 серпня 2023 року позивач перебував у розташуванні своїх військових частин, виконував бойові та не бойові розпорядження, накази командира та отримував заробітну плату відповідно до законодавства України, мав табельну зброю. До слідчих, правоохоронних органів не викликався та не доставлявся примусом.

Під час ознайомлення з наказом № 237 від 23.08.2023 позивачу показали витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000645 від 26.08.2022 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення - ч. 4 ст. 408 КК України за начебто самовільне залишення розташування військової частини позивачем у АДРЕСА_1 . Згідно короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, вбачається, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_5 , в переліку яких значиться позивач, у період з 01.07.2022 по 08.08.2022 з метою ухилення від військової служби самовільно залишили розташування військової частини та не повернулися до теперішнього часу.

Позивач зазначив, що він зарахований до військової частини НОМЕР_1 17 липня 2022 року на підставі наказу № 116.

25.07.2022 перебуваючи в місці дислокації військової частини НОМЕР_1 , маючи погане самопочуття, звернувся до медичної служби зі скаргами після операційного втручання.

Відповідно до направлення ТВО начальника медичної служби в/ч НОМЕР_6 сержанта медичної служби ОСОБА_2 від 25.07.2022 № 197 головний сержант ОСОБА_1 направлявся на консультацію (лікування) до в/ч НОМЕР_7 до травматолога з діагнозом - стан після вогнепального кульового наскрізного поранення (04.04.2022) лівого надпліччя та наскрізного касетного поранення м`яких тканин лівої сідниці (04.04.2022).

Приблизно 26-27 липня 2022 року ОСОБА_1 прибув до в/ч НОМЕР_8 (військовий шпиталь), де проходив лікування та обстеження, постійно відмічався на прохідній шпиталю в журналах відвідувань.

З 08.08.2022 по 22.08.2022 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні у кардіолога з діагнозом гіпертонічна хвороба серця 1 ступеня, гіпертонічний криз, відповідно до довідки медичного центру амбулаторного обслуговування дітей та дорослих Поліклініка Св. Антипи в м. Дніпро.

Після виписки з зазначеного медзакладу 23(24).08.2022 повернувся до місця розташування військової частини в АДРЕСА_2 , про що доповів командиру.

Також про вказані обставини позивач станом на той час в телефонному режимі повідомляв свого безпосереднього командира про хід свого лікування та його тривалість.

Тому вважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 237 від 23.08.2023 року є незаконним та підлягає скасуванню.

Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13.08.2023 № 262-РС, на основі якого винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 237 від 23.08.2023, з яким позивач не був ознайомлений та не знає його зміст, теж, на його думку, є незаконним та підлягає скасуванню.

Станом на цей час жодних службових розслідувань військовою частиною НОМЕР_1 відносно самовільного залишення позивачем військової частини не приводилось, жодних актів чи інших документів на підтвердження фактів відсутності позивача не складалось, письмові пояснення не відбиралися, жодних наказів не виносилося та, відповідно, позивач з ними не ознайомлювався та не знає про їх існування.

Позивач вважає, що призупиненню військової служби військовослужбовця повинно передувати службове розслідування, що є комплексом заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, подання заяви до органів досудового розслідування та, як вирішальний елемент, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення.

Також позивачем під час підготовки цього позову було зроблено виписку по заробітній картці, оформленої у банку «Приват Банк», та встановлено, що заробітна плата за серпень та липень - вересень 2022 року та лютий - травень 2023 року виплачена не в повному обсязі.

Раніше позивач не звернув на це уваги, оскільки грошове забезпечення надходить у не зрозумілій послідовності та у зв`язку з безпосередньою близькістю від лінії зіткнення на той час. Тобто, слід припустити, що у відповідача 1 можуть бути накази або інші документи, на основі яких позивачу не доплачене грошове забезпечення за серпень - вересень 2022 року та січень 2023 року, однак, з зазначеними документами він ознайомлений не був та не знає про їх існування.

З зазначеними наказами (в разі їх наявності) позивач категорично не погоджується та просить поновити строк для їх оскарження та скасувати або (в разі їх відсутності) зобов`язати відповідача 1 виплатити за цей період грошове забезпечення.

Також позивач та його військова частина постійно перебували в безпосередній близькості до лінії бойових дій, тому до даних правовідносин необхідно застосовувати Постанову КМУ № 168 від 28.02.2022.

В уточненому позові позивач послався, що йому не було виплачено грошову компенсацію за невикористані відпустки та одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, а у зв`язку з незаконним звільненням з військової служби йому також завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, оскільки він, крім того, що був незаконно позбавлений грошового забезпечення, так в даних умовах він був фактично викинутий на вулицю. Незаконні дії відповідачів спричинили у позивача пригнічений моральний стан, він погано спить, відчуває постійну тривогу, соціальну несправедливість. Моральну шкоду оцінює в 150000 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 02.10.2023 позов було залишено без руху.

Ухвалою суду від 24.10.2023 позов ОСОБА_1 до В/Ч НОМЕР_1 , В/Ч НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2024 ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 360/1155/23 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Луганського окружного адміністративного суду.

23.01.20204 зазначена адміністративна справа надійшла до Луганського окружного адміністративного суду та згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду була передана для розгляду судді Свергун І.О.

Ухвалою суду від 29.01.2024 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано від відповідачів докази. Щодо клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом суд визначив вирішити зазначене клопотання час розгляду справи, після надання витребуваних доказів.

15.02.2024 від відповідача військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1, посилаючись на норми Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам щодо виплати премії військовослужбовцям, зазначає, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 169 від 08.08.2022 головному сержанту ОСОБА_1 з 08.08.2022 припинено грошове забезпечення на підставі довідки щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем ОСОБА_1 від 08.08.2022. Факт самовільного залишення місця розташування військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем ОСОБА_1 також підтверджується актом службового розслідування та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 202 від 04.09.2022 про результати службового розслідування.

Крім того, відповідач посилається, що ОСОБА_1 самостійно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 з 24.01.2023 по 04.02.2023, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 95 від 31.01.2023 про проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця розташування військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем ОСОБА_1 , актом службового розслідування та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 31 від 31.01.2023 про призупинення грошового та інших видів забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 .

Щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 237 від 23.08.2023 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини, де він проходив військову службу, повідомляє, що відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Так як військовою частиною НОМЕР_1 отримано повідомлення про те, що відносно ОСОБА_1 . Державним бюро розслідувань було відкрито кримінальне провадження № 0000645 від 26.08.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, останньому було призупинено військову службу згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 237 від 23.08.2023. Зазначений наказ видано відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 262-РС від 13 серпня 2023 року.

Щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення за серпень-вересень 2022 року, січень 2023 року, та з 01 серпня 2023 року по дату ухвалення рішення відповідач-1 повідомляє, що згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 отримував грошове забезпечення в наступних розмірах: серпень 2022 року 6902 грн 39 коп., вересень 2022 року 1798 грн 40 коп., січень 2023 року 5820 грн 24 коп. Інших видів нарахувань за зазначений період позивач не отримував у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

Щодо визнання протиправним ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за період з серпня-вересня 2022 року, січня 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату ухвалення судового рішення, повідомляє, що ОСОБА_1 був позбавлений права на отримання додаткової винагороди за зазначений вище період у зв`язку з самовільним залишенням місця розташування військової частини та невиконанням військових обов`язків.

На підставі викладеного відповідач-1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

10.04.2024 відповідач-1 надав до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому, зокрема, зазначив, що позивач за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 неодноразово, а саме: в період з 08.08.2022 по 04.09.2022, в період з 24.01.2023 по 04.02.2023, в період з 09.08.2023 по 18.08.2023, намагаючись уникнути від виконання військових обов`язків за мобілізацією, під час дії воєнного стану, самовільно залишав місце розташування військової частини НОМЕР_1 , чим вчиняв дії, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 407 КК України. Враховуючи викладене, вищезазначені накази оголошувались командиром військової частини НОМЕР_1 у відповідності до норм чинного законодавства, а саме постанови КМУ від 07.06.2018 року № 260, крім цього, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідач зазначає, що позивача не було звільнено з військової служби. Військову службу позивачеві було лише призупинено відповідно до прийняття рішення в кримінальній справі, що суттєво відрізняється від звільнення, тобто має зовсім різні правові становища та наслідки.

Відповідач також вважає необґрунтованою вимогу про стягнення моральної шкоди.

Крім того, у відношенні позивача подано повідомлення до територіального управління Державного бюро розслідувань з дислокацією у м. Львів за фактами самовільного залишення місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , які мали місце в періоди з 24.01.2023 року по 04.02.2023 року та з 09.08.2023 року по 18.08.2023 року. Про прийняте рішення, а саме стосовно відкриття кримінального провадження у відношенні ОСОБА_1 військова частина НОМЕР_1 на даний час не повідомлена.

15.02.2024 від відповідача військової частини НОМЕР_2 до суду надійшов відзив, де відповідач-2 посилається на таке.

09.08.2023 до військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання військової частини НОМЕР_1 щодо призупинення військової служби та звільнення з займаної посади відповідно до частини другої статті 24 Закону № 2232-XII головного сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 1 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , та надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.02.2022 № 0000645 за ч. 4 ст. 408 КК України.

На підставі зазначеного клопотання та витягу з ЄРДР, з метою виконання вимог частини 2 статті 24 Закону № 2232-XII, пунктів 144-1 144-2 Положення 1153/2008 командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ (по особовому складу) від 13 серпня 2023 року № 262-РС про призупинення військової служби головному сержанту ОСОБА_1 , головному сержанту механізованого взводу механізованої роти НОМЕР_9 Окремого батальйону НОМЕР_10 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони.

Щодо посилання позивача на той факт, що зазначене кримінальне провадження внесено до ЄРДР не на підставі повідомлення командира військової частини, а командир військової частини НОМЕР_1 , в розпорядженні якої перебував позивач, взагалі не звертався до правоохоронних органів з заявами про вчинене кримінальне правопорушення, відповідач зазначає, що військова частина НОМЕР_1 на час спірних правовідношень була залучена до виконання бойових завдань в зоні ведення бойових дій, де були відсутні слідчі органи та зв`язок з якими здійснювався за допомогою відповідних підрозділів служби безпеки України, а саме 5 відділу 5 управління ДВКР СБ України, на адресу якого командиром військової частини НОМЕР_1 , в якій проходив військову службу позивач, було направлено повідомлення про злочин та матеріали службового розслідування для повідомлення органів досудового розслідування.

Таким чином, вважає відповідач, під час прийняття рішення про призупинення позивачеві військової служби та винесення наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13 серпня 2023 року № 262-РС відповідач-2 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а військова служба на час прийняття рішення відповідачем-2 позивачеві була призупинена обґрунтовано.

14.10.2023 до військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання командира військової частини НОМЕР_1 щодо поновлення головного сержанта ОСОБА_1 на посаді головного сержанта механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 на надано копію постанови про закриття кримінального провадження № 0000645 від 22.09.2023 в частині вчинення злочину ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. На підставі зазначеного клопотання та копії постанови про закриття кримінального провадження, з метою виконання вимог частини 2 статті 24 Закону 2232-ХІІ, пунктів 144-6 Положення 1153/2008 командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ (по особовому складу) від 15 жовтня 2023 року № 340-РС про скасування пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13 серпня 2023 року № 262-РС про призупинення військової служби та визначення таким, що не виконує (не несе) обов`язки військової служби головному сержанту ОСОБА_1 головному сержанту механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 та поновлення його на військовій службі, який 16.10.2023 за вих. № 949/2165 доведено до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач вважає, на цей час відсутній предмет спору в частині позовних вимог до військової частини НОМЕР_2 та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

08.04.2024 від відповідача військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідач-2 заперечує проти позову, зазначає, зокрема, що позивача не було звільнено з військової служби, а лише призупинено її до прийняття рішення в кримінальній справі, що суттєво відрізняється від звільнення, тобто має зовсім різні правові становища та наслідки. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, відповідач-2 вважає, що жодних доказів моральних страждань у вигляді приниженого емоційного стану через звільнення (якого не було) і наявності такого стану, а також доказів причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідачів позивач суду не надав. У зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 06.03.2024 визначено здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою суду від 03.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеному в позову.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти позову з підстав, викладених у відзивах.

Ухвалою суду від 30.05.2024 закрито провадження у справі в частині позовних вимог до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 13 серпня 2023 року № 262-РС.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування (згідно з довідкою ВПО): АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.4 з наказу командира військової частини НОМЕР_11 № 37 від 01 березня 2022 року відповідно до Указу Президента України Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України № 7113 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» прийнято на військову службу за мобілізацією до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про мобілізацію, але не менше одного місяця, та зараховано до списків особового складу частини і на всі види забезпечення та призначено головного сержанта ОСОБА_1 на посаду водія 1 відділення 2 взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_11 , ВОС 790037А. З зазначеної частини виключений 06 липня 2022 року, наказ № 159.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.07.2022 № 116 головного сержанта ОСОБА_1 , водія кулеметного відділення роти вогневої підтримки НОМЕР_12 окремого батальйону територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » головним сержантом 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_9 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_10 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ВОС 100915А, з 17 липня 2022 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення з 18 липня 2022 року і вважається таким, що з 17 липня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3170 грн на місяць, шпк «майстер сержант».

На підставі довідки щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 08.08.2022 № 169 (по особовому складу), яким відповідно до пункту 15 розділу 1 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, припинено грошове забезпечення у повному обсязі головному сержанту ОСОБА_1 , з 08.08.2022.

За фактом самовільного залишення військової частини головним сержантом ОСОБА_1 08.08.2022 проведено службове розслідування, за наслідками якого складено акт службового розслідування від 15.08.2022 та командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 04.09.2022 № 202 (з адміністративно-господарської діяльності).

Згідно з актом службового розслідування від 15.08.2022 головний сержант ОСОБА_3 був відсутній на ранкових та вечірніх перевірках з 08.08.2022 по теперішній час.

Відповідно до наказу від 04.09.2022 № 202 (з адміністративно-господарської діяльності) службове розслідування вважати завершеним, а його матеріали надіслати до відповідної прокуратури. Фінансово-економічній службі врахувати в наказі питання щодо перерахунку та призупинення грошового забезпечення із 08 серпня 2022 року головному сержанту ОСОБА_4 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Листом від 06.09.2022 № 873 матеріали службового розслідування щодо ОСОБА_1 направлено до Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань до реєстру внесено відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, номер кримінального провадження: 0000645, дата реєстрації провадження: 26.08.2022.

Позивач був відсутній на військовій службі з 08.08.2022 по 04.09.2022.

У подальшому позивач також самостійно залишав місце розташування підрозділу з 24.01.2023 по 04.02.2023.

Вказані обставини підтверджуються повідомленням військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2024 № 1374 на адресу керівника Державного бюро розслідувань (з дислокацією у м. Луцьк) ТУ ДБР, розташованому у місті Львові, про виявлені ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України.

Відповідачем-1 також було складено акт службового розслідування від 25.02.2023, згідно з яким головний сержант ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі без поважних причин у період з 24 січня 2023 року по 04 лютого 2023 року.

В акті службового розслідування від 25.02.2023 запропоновано, зокрема, не виплачувати головному сержанту ОСОБА_1 грошове забезпечення за час самовільного залишення військової частини та позбавити його премії за січень та лютий 2023 року, а також не виплачувати додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за січень та лютий 2023 року.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2023 № 31 головному сержанту ОСОБА_1 припинено грошове та інші види забезпечення з 28.01.2023, підстава: рапорт начальника медичної служби лейтенанта ОСОБА_5 від 31.01.2023 № 401, доповідь про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем від 31.01.2023 № 469.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2023 № 36 позивачеві поновлено грошове та інші види забезпечення у повному обсязі з 05.02.2023.

За інформацією, наданою відповідачем-1, позивач також самостійно залишив місце дислокації підрозділу 09.08.2023 та повернувся до місця розташування підрозділу 18.08.2023, що підтверджується вищезазначеним повідомленням військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2024 № 1374 на адресу керівника Державного бюро розслідувань (з дислокацією у м. Луцьк) ТУ ДБР, розташованому у місті Львові.

09.08.2023 до військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання командира військової частини НОМЕР_1 від 07.08.2023 № 3896 про включення в наказ про призупинення проходження військової служби та звільнення з займаної посади відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» головного сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 1 механізованого взводу механізованої роти НОМЕР_9 окремого батальйону НОМЕР_10 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з 26.08.2022 не рахувати в чисельність Збройних Сил України, підстава: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.08.2022 № 0000645.

09.08.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 223 (по стройовій частині), згідно з яким головному сержанту ОСОБА_1 , який самовільно залишив місце несення служби, з 09 серпня 2023 року призупинити нарахування та виплату грошового забезпечення, зняти з котлового забезпечення. Підстава: рапорт командира механізованої роти вх. № 4155 від 09.08.2023, доповідь про факт неповернення військовослужбовця з відпустки до місця служби № 3923 від 09.08.2023.

12.08.2023 відповідачем-1 складено акт службового розслідування, згідно з яким ОСОБА_1 відсутній на військовій службі з 09.08.2023, що є підставою для передачі матеріалів у відповідну прокуратуру для порушення кримінальної справи за статтею 407 КК України.

12.08.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 426 «Про результати службового розслідування», згідно з яким службовим розслідуванням за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 головним сержантом ОСОБА_1 встановлено, що в діяннях військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого КК України. У зв`язку з цим наказано, зокрема, направити матеріали кримінального правопорушення, вчиненого головним сержантом ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого КК України, до правоохоронних органів (Державне бюро розслідувань); не виплачувати грошове забезпечення, премію та додаткову винагороду головному сержанту ОСОБА_1 , з 09.08.2023.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.08.2023 № 262-РС (по особовому складу) відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктів 144-1 та 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (зі змінами), призупинено військову службу та вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язки військової служби головний сержант ОСОБА_1 . З 26.08.2022 не рахувати в чисельність Збройних Сил України. Підстава: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.08.2022 № 0000645.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023 № 4065 матеріали службового розслідування щодо ОСОБА_1 направлено до Державного бюро розслідувань.

У зв`язку з надходженням до військової частини НОМЕР_1 витягу з ЄРДР щодо порушення відносно ОСОБА_1 кримінального провадження № 0000645 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 23.08.2023 № 237. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023 № 237 (по стройовій частині) головний сержант ОСОБА_1 , головний сержант механізованого взводу механізованої роти, вважається таким, що з 26 серпня 2022 року не рахується в чисельності Збройних Сил України. З 26 серпня 2022 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років на 26 серпня 2022 року становить: календарна 00 років 05 місяців 05 днів, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна 00 років 05 місяців 05 днів.

14.10.2023 до військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання командира військової частини НОМЕР_1 щодо поновлення головного сержанта ОСОБА_1 на посаді головного сержанта механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 на надано копію постанови про закриття кримінального провадження № 0000645 від 22.09.2023 в частині вчинення злочину ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі зазначеного клопотання та копії постанови про закриття кримінального провадження, з метою виконання вимог частини 2 статті 24 Закону 2232-ХІІ, пунктів 144-6 Положення 1153/2008 командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ (по особовому складу) від 15 жовтня 2023 року № 340-РС про скасування пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13 серпня 2023 року № 262-РС про призупинення військової служби та визначення таким, що не виконує (не несе) обов`язки військової служби головному сержанту ОСОБА_1 головному сержанту механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 та поновлення його на військовій службі, який 16.10.2023 за вих. № 949/2165 доведено до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частин НОМЕР_1 від 01.11.2023 № 309 головному сержанту ОСОБА_1 , головному сержанту механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , якому призупинено військову службу, виплатити на підставі наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 486% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.07.2023 по 31.07.2023. Виплатити на підставі наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 0% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.08.2023 по 08.08.2023 та з 20.08.2023 по 23.08.2023.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань до реєстру внесено відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, номер кримінального провадження: 0000326, дата реєстрації провадження: 19.04.2024. За даними вказаного витягу ОСОБА_1 вчинив самовільне залишення військової частини, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану та був відсутній на військовій службі у період з 09.08.2023 по 18.08.2023.

У зв`язку з тим, що відповідно до наказу військової частини НОМЕР_2 від 13.08.2023 № 262-РС позивачеві призупинено військову службу, останній покинув місце розташування військової частини.

Відповідно до припису військової частини НОМЕР_1 від 26.08.2023 № 4265 ОСОБА_1 запропоновано 26.08.2023 вибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на облік.

Згідно з поясненнями відповідачів після скасування наказу військової частини НОМЕР_2 від 13.08.2023 № 262-РС позивач не повернувся на військову службу.

Також згідно з листом військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2024 № 1724 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 має статус військовослужбовця, який самовільно залишив місце розташування військової частини.

Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.

Спірні правовідносини врегульовано Конституцією України, Законом України від 25.03.1992 № 2232- XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Статут), Законом України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон № 389) та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Цей же Закон визначає загальні засади проходження в Україні військової служби та звільнення з військової служби.

Відповідно до частини першої статті першої Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів (пункт 4 Розділу І Статуту).

Згідно зі статтею 1 Закону № 389 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про ведення воєнного стану в України», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-Х, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану продовжено указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023, від 26 липня 2023 року № 451/2023, від 06 листопада 2023 року № 734/2023, від 05 лютого 2024 року № 49/2024.

Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, час та місце виконання обов`язків військової служби визначено у статті 24 Закону № 2232-ХІІ.

Так, згідно з частиною другою статті 24 Закону 2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (далі Положення № 1153/2008).

Відповідно до пункту 1 Положення 1153/2008 цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до пункту 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 144-1 Положення № 1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 144-2 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

Пунктом 144-3 Положення № 1153/2008 передбачено, що звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.

Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Згідно з пунктом 144-4 Положення № 1153/2008 у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

Пунктом 144-5 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпункту "е" пункту 1, підпункту "е" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "д" пункту 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Звільнення військовослужбовців, військову службу яким призупинено, з військової служби здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу, крім військовослужбовців, які згідно із пунктом 225 цього Положення звільняються з військової служби Президентом України.

Пунктом 144-6 Положення № 1153/2008 визначено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Як установлено судом, підставами для прийняття відповідачами спірних наказів було самовільне залишення позивачем військової частини у періоди з 08.08.2022 по 04.09.2022, з 24.01.2023 по 04.02.2023, з 09.08.2023 по 18.08.2023.

За фактом самовільного залишення позивачем військової частини у період з 08.08.2022 по 04.09.2022 було порушено кримінальне провадження № 0000645, яке у подальшому було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У зв`язку з цим командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ (по особовому складу) від 15.10.2023 № 340-РС про скасування пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.08.2023 № 262-РС про призупинення військової служби та визначення таким, що не виконує (не несе) обов`язки військової служби головному сержанту ОСОБА_1 , головному сержанту механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , та поновлення його на військовій службі, який 16.10.2023 за вих. № 949/2165 доведено до військової частини НОМЕР_1 .

Проте наказ військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023 № 237 (по стройовій частині) стосовно ОСОБА_1 (а саме пункт 2.12 наказу), згідно з яким призупинено військову службу позивача, та який було видано на виконання наказу військової частини НОМЕР_2 від 13.08.2023 № 262-РС, так і не було скасовано.

О огляду на викладене, зважаючи, що відповідно до наказу військової частини НОМЕР_2 від 15.10.2023 № 340-РС позивача поновлено на військовій службі, суд вважає за необхідне скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023 № 237 (по стройовій частині) стосовно ОСОБА_1 як протиправний.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 про зупинення грошового забезпечення ОСОБА_1 за липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року, а саме: від 09.08.2023 № 223, від 08.08.2022 № 169, від 04.09.2022 № 202 та від 12.08.2023 № 426, суд дійшов такого.

Зазначеними наказами командира військової частини НОМЕР_1 наказано припинити грошове забезпечення позивача або ж фінансово-економічній службі - врахувати в наказі питання щодо перерахунку та призупинення такого грошового забезпечення.

Накази видано відповідачем у зв`язку з самовільним залишенням військової частини позивачем.

Факти самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 підтверджуються матеріалами справи, а саме довідками щодо самовільного залишення військової частини, рапортами, доповідями, актами службових розслідувань, матеріалами кримінальних проваджень тощо.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до пункту 15 Розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Оскільки позивач самовільно залишав військову частину у вищезазначені періоди, що підтверджується матеріалами справи, командир військової частини НОМЕР_1 при виданні наказів від 09.08.2023 № 223, від 08.08.2022 № 169, від 04.09.2022 № 202 та від 12.08.2023 № 426 діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Та обставина, що кримінальне провадження № 0000645 було закрито, свідчить лише про відсутність кримінально караного діяння, проте, сам факт самовільного залишення позивачем розташування військової частини та відсутності на військовій службі підтверджується належними доказами.

Відтак, позовні вимоги в цій частині не належать до задоволення.

Позовні вимоги про зобов`язати військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення за липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців (по 23.08.2023) є похідними від позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів від 09.08.2023 № 223, від 08.08.2022 № 169, від 04.09.2022 № 202 та від 12.08.2023 № 426 та не належать до задоволення.

Крім того, судом на підставі довідок про грошове забезпечення позивача, розрахунково-платіжних відомостей та відомостей про зарахування заробітної плати встановлено таке.

Згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 8-2/1 головному сержанту ОСОБА_1 за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_11 , яка перебуває на забезпеченні військової частини НОМЕР_13 , за період з 01 липня 2022 року по 16 липня 2022 року нараховано грошове забезпечення на загальну суму 23254 грн 53 коп., з яких утримано військовий збір у розмірі 348 грн 82 коп. Виплачено шляхом зарахування на картку ОСОБА_1 22905 грн 71 коп. 26.08.2022.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_11 від 16.07.2022 № 167 головний сержант ОСОБА_1 переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

З 17.07.2022 головний сержант ОСОБА_1 розпочав проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

За період з 17.07.2022 по 31.07.2022 у військовій частині НОМЕР_1 відповідно до розрахунково-платіжної відомості №10-3/5 головному сержанту ОСОБА_1 було нараховано 21931 грн 36 коп., з яких утримано військовий збір у сумі 328 грн 97 коп., а сума 21602 грн 39 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 29 жовтня 2022 року.

За період проходження військової служби з 01.08.2022 по 07.08.2022 згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 10-3/1 головному сержанту ОСОБА_1 нараховано 1798 грн 40 коп., з яких утримано військовий збір 25 грн 98 коп., а сума 1771 грн 42 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 13.10.2022 (позивач з 08.08.2022 по 04.09.2022 самовільно залишив місце розташування військової частини, у зв`язку з чим згідно з наказом МОУ «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 № 260, був позбавлений виплат).

За період проходження військової служби з 05.09.2022 по 30.09.2022 відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 9-3/1 головному сержанту ОСОБА_1 нараховано 6902 грн 39 коп., з яких утримано військовий збір 103 грн 54 коп., а сума 6798 грн 85 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 13.10.2022.

За період проходження військової служби з 01.10.2022 по 31.10.2022 згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 11-3/1, головному сержанту ОСОБА_1 нараховано 45540 грн 60 коп., з яких утримано військовий збір 683 грн 11 коп., а сума 44857 грн 49 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 09.11.2022.

Крім того, головному сержанту ОСОБА_1 відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 11-3/2 за період з 01.10.2022 по 07.10.2022 нарахована додаткова грошова винагорода у розмірі 15806 грн 45 коп., з якої утримано військовий збір 237 грн 10 коп., а сума 15569 грн 35 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 22.11.2022.

Крім того, головному сержанту ОСОБА_1 згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 11-3/5 за у жовтні 2022 року нарахована матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 рік у розмірі 14258 грн 80 коп., з якої утримано військовий збір 213 грн 88 коп., а сума 14044 грн 92 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 29.11.2022.

За період проходження військової служби з 04.02.2023 по 28.02.2023 відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 3-3/1 головному сержанту ОСОБА_1 нараховано 5489 грн 20 коп., з яких утримано військовий збір 82 грн 34 коп., а сума 5406 грн 86 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 11.03.2023 (позивач з 24.01.2023 по 04.02.2023 самовільно залишив місце розташування військової частини, у зв`язку з чим згідно з наказом МОУ «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 № 260 був позбавлений виплат).

За період проходження військової служби з 01.03.2023 по 31.03.2023 згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 4-3/1 головному сержанту ОСОБА_1 нараховано 22452 грн 95 коп., з яких утримано військовий збір 336 грн 79 коп., а сума 22116 грн 16 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 12.04.2023.

Крім того, за період проходження військової служби з 02.03.2023 по 06.03.2023 та з 26.03.2023 по 31.03.2023 відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 4-3/2 головному сержанту ОСОБА_1 нараховано додаткову грошову винагороду у розмірі 8709 грн 68 коп., з яких утримано військовий збір 130 грн 65 коп., а сума 8579 грн 03 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 22.04.2023.

За період проходження військової служби з 01.04.2023 по 31.04.2023 згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 5-3/1 головному сержанту ОСОБА_1 нараховано 22674 грн 60 коп., з яких утримано військовий збір 340 грн 12 коп., а сума 22334 грн 48 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 11.05.2023.

Крім того, за період проходження військової служби з 01.04.2023 по 10.04.2023 відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 5-3/5 головному сержанту ОСОБА_1 нараховано додаткову грошову винагороду у розмірі 10000 грн 00 коп., з яких утримано військовий збір 150 грн 00 коп., а сума 9850 грн 00 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 21.05.2023.

Крім того, за період проходження військової служби з 11.04.2023 по 23.04.2023 згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 5-3/4 головному сержанту ОСОБА_1 нараховано додаткову грошову винагороду у розмірі 13000 грн 00 коп., з яких утримано військовий збір 195 грн 00 коп., а сума 12805 грн 00 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 21.06.2023.

За період проходження військової служби з 01.05.2023 по 31.05.2023 згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 6-3/1 головному сержанту ОСОБА_1 нараховано 22674 грн 60 коп., з яких утримано військовий збір 340 грн 12 коп., а сума 22334 грн 48 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 14.06.2023.

Крім того, за період проходження військової служби з 05.05.2023 по 31.05.2023 відповідно до розрахунково-платіжної відомості № 6-3/3 головному сержанту ОСОБА_1 нараховано додаткову грошову винагороду у розмірі 26129 грн 03 коп., з яких утримано військовий збір 391 грн 93 коп., а сума 25737 грн 10 коп. виплачена позивачеві шляхом зарахування на його картковий рахунок 21.06.2023.

Слід також окремо звернути увагу, що, посилаючись на неповне нарахування позивачеві грошового забезпечення, представник позивача не зазначає, які саме складові грошового забезпечення (окрім додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, та премії, про що йтиметься далі) позивачеві не були виплачені чи були не в повному обсязі виплачені, не наводить жодних розрахунків, як і не надає відповідних доказів.

Відтак, зазначені вимоги суд визнає необґрунтованими та безпідставними.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168) передбачено виплату, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил, додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Так, пунктом 1 Постанови № 168 в редакції, що діяла на початок спірного періоду (липень 2022 року), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У подальшому норми Постанови № 168 змінювалися.

Так, Постанова № 168 у редакції станом на серпень 2023 року передбачала, зокрема:

1-1. Установити, що на період воєнного стану:

військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;

військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

1-2. Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, умовою виплати додаткової винагороди є безпосередня участь військовослужбовця в бойових діях, виконання бойового (спеціального) завдання тощо.

Відповідно до пункту 4 Розділу XXXIV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин (пункт 9 Порядку).

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 10 Порядку).

Згідно з пунктом 15 Розділу XXXIV Порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Як установлено судом, позивач у періоди з 08.08.2022 по 04.09.2022, з 24.01.2023 по 04.02.2023, з 09.08.2023 по 18.08.2023 під час дії воєнного стану самовільно залишав місце розташування військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку з самовільним залишенням військової частини командиром військової частини НОМЕР_1 видавалися накази про припинення позивачеві грошового забезпечення.

Зважаючи, що позивач був відсутній на військовій службі в зазначені періоди, підстав для нарахування йому додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 немає.

Крім того, як вже зазначено, додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачеві за періоди липень, жовтень 2022 року, березень, квітень, травень 2023 року.

Позивачем не надано суду доказів його безпосередньої участі у спірні періоди в бойових діях, виконання бойового (спеціального) завдання тощо, що є умовою нарахування та виплати додаткової грошової винагороди згідно з Постановою КМУ № 168.

Суд також не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо премії за періоди липень жовтень 2022 року, лютий травень 2023 року та з 01 серпня 2023 року по дату виключення зі списків військовослужбовців.

Згідно з пунктом 1 Розділу XVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Відповідно до пункту 5 цього Розділу військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

У зв`язку з тим, що позивач самовільно залишав військову частину, відсутні підстави для нарахування та виплати йому премії в місяці, коли він був відсутній на військовій службі без поважних причин.

Також суд звертає увагу, що позивачеві виплачувалася премія за періоди липень, жовтень 2022 року, березень, квітень, травень 2023 року.

Щодо позовних вимог про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток.

Відповідно до пункту 3 Розділу XXXI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток виплачується військовослужбовцям у разі їх звільнення.

Позивача не звільнено з військової служби, отже, підстав для нарахування та виплати йому такої грошової компенсації немає.

Зі вказаних підстав також не належить до задоволення позовна вимога про нарахування і виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Так, відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Позивач помилково ототожнює призупинення йому військової служби зі звільненням з військової служби.

Оскільки позивача не звільнено з військової служби, підстав для нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби немає.

Щодо позовної вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди в сумі 150000 грн суд дійшов такого.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, представник позивача посилається, що незаконні дії відповідачів спричинили у позивача пригнічений моральний стан, він погано спить, відчуває постійну тривогу, соціальну несправедливість.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За приписами частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У розвиток цих положень у постанові від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд зазначає, що поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.

При цьому суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2023 року у справі № 300/64/19 вказав, що саме лише визнання судом протиправними дій, рішення чи бездіяльності відповідного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між його діями/рішеннями та заподіяною моральною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння цієї шкоди, між протиправністю дій/рішень та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним їх наслідком.

Для відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, доведенню підлягає, що протиправні дії/рішення чи бездіяльність заподіювача є причиною, а негативні наслідки, які виникли у потерпілої особи - безумовним їх наслідком.

Причинно-наслідковий зв`язок між рішеннями/діями відповідних органів та заподіянням моральної шкоди полягає в тому, що ця шкода є наслідком саме протиправності таких дій/рішень чи бездіяльності, а не якихось інших обставин, тобто перебувати у взаємозв`язку із предметом позову.

Застосовуючи ці правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, суд звертає увагу на те, що позивач не довів і суд не встановив, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою.

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Проте позивач будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, відчуття пригнічення чи тривоги тощо, до матеріалів позовної заяви не додав, як і не надав ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив, визначаючи суму завданої, за його твердженням, відповідачем моральної шкоди у розмірі 150000 грн.

Така ж позиція зазначена у вказаній постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 420/2489/20.

Суд вважає, що визнання протиправним і скасування наказу військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023 № 237 (по стройовій частині) стосовно позивача є достатнім способом поновлення його порушеного права.

Щодо посилання представника позивача на той факт, що зазначене кримінальне провадження внесено до ЄРДР не на підставі повідомлення командира військової частини, суд зауважує, що внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР не є предметом цього спору і суд не може надавати оцінку підставам порушення кримінального провадження.

Щодо строків звернення до суду з позовом.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідачами не надано доказів вручення чи ознайомлення позивача з оскарженими наказами про призупинення грошового забезпечення.

За таких обставин суд вважає, що строк звернення до суду з позовом не пропущено.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного позов належить до часткового задоволення.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач у встановленому законом порядку звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), військової частини НОМЕР_2 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_14 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023 № 237 (по стройовій частині) стосовно ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.06.2024.

Суддя І.О. Свергун