Справа № 160/9965/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2024 рокуСправа №160/9965/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення збитків
16 квітня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просить: стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 суму збитків у розмірі 38 038 (тридцять вісім тисяч тридцять вісім ) грн 94 копійки.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України 4 територіального управління внутрішнього аудиту (довідка від 21.07.2023 р.), виявлено факт виплати грошового забезпечення під час перебування у самовільному залишенні частини солдата ОСОБА_1 , на суму 38 038 (тридцять вісім тисяч тридцять вісім) грн., 94 копійки. На підставі вище зазначеного, було проведено службове розслідування та встановлено, що у порушення вимог п.15 Розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №260, виплачувалося грошове забезпечення стрільцю-санітару 1-го відділення охорони 3-го взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 солдату ОСОБА_1 під час перебування її у самовільному залишенні частини. Позивач зазначає, що оскільки виплата грошового забезпечення відповідачу відбулась через недобросовісні дії відповідача, то наявні підстави для стягнення з нього безпідставно отриманих грошових коштів.
Ухвалою від 22 квітня 2024 року суд відкрив провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України 4
територіального управління внутрішнього аудиту (довідка від 21.07.2023р.) виявлено факт виплати грошового забезпечення під час перебування у самовільному залишенні частини солдата ОСОБА_1 , на суму 38 038 (тридцять вісім тисяч тридцять вісім) грн 94 копійки.
ІНФОРМАЦІЯ_2 проведено службове розслідування, про що складено акт службового розслідування від 07.08.2023 року.
В ході службового розслідування встановлено, що в порушення вимог п.15 Розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №260,
виплачувалося грошове забезпечення стрільцю-санітару 1-го відділення охорони 3-го взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 солдату ОСОБА_1 під час перебування її у самовільному залишенні частини.
Відповідно до пояснень начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 31.07.2023 року з`ясовано, що військовослужбовець ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні у КНП «Новомиргородська міська лікарня» Новомиргородської міської ради (довідка КНП «Новомиргородська міська лікарня» №369 від 13.04.2023).
Протягом січня, лютого та березня 2023 року ОСОБА_1 особисто повідомляла в телефонному режимі командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 капітана ОСОБА_3 про лікування та про місце її знаходження включно до 30.03.2023 року, а вже ОСОБА_3 рапортом повідомив його про відсутність зв`язку з ОСОБА_1 20.03.2023 року
3 метою з`ясування місцезнаходження військовослужбовця було направлено запит в заклад охорони здоров`я, де зі слів ОСОБА_4 вона знаходилась на лікуванні. 13.04.2023 року за вих.№369-11 від КНП «Новомиргородська міська лікарня», надійшла відповідь про те, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 11.12.2022 по 13.02.2023 рік.
Також в ході службового розслідування було опитано посадових осіб в підпорядкуванні яких знаходилась солдат ОСОБА_1 .
Відповідно до пояснень від 31.07.2013 року начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_4 майора ОСОБА_5 , з`ясовано, що військовослужбовець ОСОБА_1 з 11.12.2022 року знаходилась на стаціонарному лікуванні КНП «Новомиргородська міська лікарня». Під час спілкування остання особисто кожного тижня в телефонному режимі доповідала про місце її знаходження.
В наказах про щомісячне преміювання військовослужбовців за лютий та березень 2023 року було зазначено виплачувати солдату ОСОБА_6 премію в повному обсязі, так-як не було підстав для призупинення нарахування. 20.03.2023 року після рапорту командира роти охорони капітана ОСОБА_3 про втрату зв`язку з ОСОБА_1 , було направлено запит до КНП «Новомиргородська міська лікарня».
В своїх поясненнях командир роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 капітан ОСОБА_3 пояснив, що місцезнаходження ОСОБА_4 , йому невідоме. Зазначив, що з червня 2022 року солдат Нагорна почала скаржитись на проблеми зі здоров`ям та неодноразово відвідувала лікаря. 12.12.2022 року солдат ОСОБА_7 відбула до КНП «Новомиргородська міська лікарня» для лікування, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. З 19.03.2023 вище зазначена особа перестала відповідати на телефонні дзвінки. 31.03.2023 року ОСОБА_7 знову вийшла на зв`язок та повідомила про продовження лікування. Приблизно 16.04.2023 року солдат ОСОБА_7 , останній раз вийшовши на зв`язок повідомила про продовження лікування та про те, що при поверненні до розташування ІНФОРМАЦІЯ_4 будуть надані підтверджуючі документи. З того моменту до теперішнього часу зв`язку з нею немає та місцезнаходження не відоме.
Встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_1 , завдала матеріальну шкоду державі в особі ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , як розпоряднику коштів, на суму 38 038 (тридцять вісім тисяч тридцять вісім) грн 94 копійки.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,
затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно із ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Статтею 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,
затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, встановлено, що військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
У статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,
затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, передбачено, зокрема, що солдат зобов`язаний: бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів.
Згідно із ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України,
затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Таким чином, з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків встановлено Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019р. №160-1X.
Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно із частинами 1 4 Закону України "Про
матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за
шкоду, завдану державі").
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
За змістом частини першої статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
З огляду на це, наявні підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих ним коштів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 у справі № 636/93/14-ц зробила висновок, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби." Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 в справі № 14-481цс18.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зробив висновок, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Під час розгляду справи свідки не залучалися та експертизи не проводилися. Таким чином, відсутні підстави для стягнення судових витрат.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення збитків задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 суму збитків у розмірі 38 038 (тридцять вісім тисяч тридцять вісім ) грн 94 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 03.06.2024 року.

Суддя С.В. Ніколайчук