Справа № 380/23664/23
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними, скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.04.2023, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.04.2023 та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.08.2023 про відмову провести перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу для призначення пенсії періоду її перебування за місцем довготермінового відрядження чоловіка ОСОБА_2 з 17.02.1999 по 23.02.2023 на підставі довідки, виданої Міністерством закордонних справ України від 11.01.2023 № 201/19-091-3470;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок страхового стажу, зарахувавши до загального страхового стажу період перебування ОСОБА_1 в Республіці Узбекистан як дружини працівника Посольства України в Республіці Узбекистан з 17 лютого 1999 по 23 лютого 2023 на підставі довідки, виданої Міністерством закордонних справ України від 11.01.2023 № 201/19-091-3470, здійснивши при цьому із 10 травня 2022 року ОСОБА_1 перерахунок пенсії з урахуванням збільшення страхового стажу та з із врахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.02.2023 року, 04.04.2023 року, 14.04.2023 року та 09.05.2023 року зверталася через Відділ обслуговування громадян № 19 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявами, в яких просила здійснити перерахунок пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду перебування за місцем довготермінового відрядження чоловіка ОСОБА_2 з 17.02.1999 по 23.02.2023 на підставі довідки, виданої Міністерством закордонних справ України від 11.01.2023 № 201/19-091-3470.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21.02.2023 за № 4201-3174/Х-52/8-1300/23 повідомлено про те, що вказане питання буде розглядатися після надання позивачем зазначених в заяві документів в оригіналах.

Рішеннями за № 91 від 07.04.2023, 18.04.2023 та 01.08.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено в задоволенні заяв ОСОБА_1 про зарахування до страхового стажу періоду перебування за місцем довготермінового відрядження чоловіка з 17.02.1999 по 23.02.2023.

Підставами відмови в задоволенні заяв про перерахунок пенсії слугувало те, що за період з 17.02.1999 по 23.02.2001 відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Позивач вважає дії відповідачів незаконними та протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом за захистом свого порушеного права.

Ухвалою від 16 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 20 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що 04.04.2023, 14.04.2023, 09.05.2023 ОСОБА_1 зверталася засобами ВЕБ-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України із заявами про перерахунок пенсії «Зміна страхового стажу, набутого до 01.01.2004» згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Звернення було опрацьовано за принципом екстериторіальності, спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами опрацювання заяв про перерахунок винесені рішення про відмову від 07.04.2023, від 18.04.2023, від 01.08.2023 № 91, оскільки не надано доказів сплати страхових внесків.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про дипломатичну службу» час перебування за кордоном іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, зараховується до страхового стажу.

Порядок нарахування страхового стажу та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, визначається законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом № 2464-VI.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно статті 6 ЗУ №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Зазначає, що ОСОБА_1 надала довідку Міністерства закордонних справі від 11.01.2023 № 201/19-091-3470 про те, що вона перебувала з 17.02.1999 по 23.02.2001 за місцем довготермінового відрядження чоловіка, якого було відряджено для роботи на посаді чергового коменданта в Посольстві України в Республіці Узбекистан, з якої відсутні відомості про сплату страхових внесків за ОСОБА_1 за період з 17.02.1999 по 23.02.2001, отже, єдиний внесок за період перебування у довготерміновому відрядженні чоловіка ОСОБА_1 з 17.02.1999 по 23.02.2001 за позивача не сплачений.

Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 24.02.2001 по 23.02.2023, управління зазначає, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними, у зв`язку з тим, що цей період був управлінням зарахований до страхового стажу в добровільному порядку, за записами трудової книжки.

Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просить суд відмовити в задоволенні позову.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що 04.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії - в частині зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2004, а саме зарахування періоду перебування як дружини працівника Посольства України в Республіці Узбекистан з 17.02.1999 по 23.02.2003.

На підстави заяви та наданих документів управлінням 07.04.2023 винесено рішення № 91 про відмову у перерахунку пенсії.

Закон № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону № 1058-IV, діяли норми та положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, який визначав види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Відповідно до ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 21 Закону № 1058-IV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Статтею 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, формуються на підставі звітів, поданих страхувальником, та згідно інформації про сплату страхових внесків.

Умовою підтвердження стану сплати страхових внесків страхувальниками є зданий розрахунок суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті та сплачено внески в повному обсязі по всім карткам особового рахунку страхувальника. Позначка про сплату внесків визначається та проставляється в облікову картку застрахованих осіб.

Наголошує, що нормами Закону № 1788-ХІІ не передбачено вид трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію - час перебування за кордоном іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби та за спірні періоди роботи відсутні дані про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить суд відмовити в задоволенні позову.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надало суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що ОСОБА_1 зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявами встановленого зразка від 04.04.2023, 14.04.2023 та 09.05.2023 про перерахунок пенсії за віком та пакетом документів.

За принципом екстериторіальності, документи ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком розглядалися іншими управліннями Пенсійного фонду. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії за віком № 91 від 07.04.2023, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 91 від 18.04.2023, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області № 91 від 01.08.2023.

Наголошує, що позивач просить зобов`язати здійснити перерахунок страхового стажу, зарахувавши до загального страхового стажу період перебування в Республіці Узбекистан, як дружини працівника Посольства України в Республіці Узбекистан з 17.02.1999 по 23.02.2023, проте відповідно до довідки виданої Міністерством закордонних справ України від 11.01.2023 № 201/19-091-3470 зазначено період роботи з 17.02.1999 по 23.02.2001.

Щодо перерахунку пенсії з дня призначення пенсії, зазначає, що відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи позивачу призначено пенсію за віком з 10:05.2022 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Згідно абзаців 1-2 ч. 4 ст. 45 Закону № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Зазначає, що ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії не подавала довідку, видану Міністерством закордонних справ України від 11.01.2023 № 201/19-091-3470, отже, правові підстави для перерахунку пенсії з 10.05.2022 відсутні.

Щодо позовних вимог про врахування у загальний стаж перебування в Республіці Узбекистан, як дружини працівника Посольства України в Республіці Узбекистан з 17.02.1999 по 23.02.2001 зазначає, що згідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Відповідно до ч. 7 ст. 37 Закону України «Про дипломатичну службу» від 20.09:2001 № 2728-III (чинний з 20.09.2001 по 06.06.2018) час перебування за кордоном дружини (чоловіка) працівника дипломатичної служби за місцем проходження дипломатичної служби, відрядження до закордонної дипломатичної установи зараховується до страхового стажу, про що Міністерство закордонних справ України робить запис у трудовій книжці зазначених осіб.

Згідно ч. 2 ст. 37 Закону України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VІІІ (чинний з 07.06.2018) час перебування за кордоном іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, зараховується до страхового стажу.

Порядок нарахування страхового стажу та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, визначається Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно п. 14 ст. 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: непрацюючий інший з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1ст. 24. Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному: пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Для зарахування стажу, до заяви про перерахунок пенсії, ОСОБА_1 надала довідку № 201/19-091-3470 від 11.01.2023 видану Міністерством закордонних справ України, про період довготермінового відрядження чоловіка в Посольстві України в Республіці Узбекистан з 17.02.1999 по 23.02.2001.

Наголошує, що на момент перебування позивачки в Республіці Узбекистан, як дружини працівника дипломатичної служби, діяв Закон № 1788-ХІІ. Згідно ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Даним законом не передбачалось зарахування до стажу час перебування за кордоном дружини (чоловіка) працівника дипломатичної/служби за місцем проходження дипломатичної служби, відрядження до закордонної дипломатичної установи.

Закон № 2728-ІІІ був прийнятий 20.09.2001, відповідно період перебування ОСОБА_1 , як подружжя працівника дипломатичної служби в період з 17.02.1999 по 23.02.2001, не може зараховуватись до стажу, оскільки норми, які передбачали зарахування даного стажу не були чинними.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На момент призначенням пенсії за віком ОСОБА_1 (10.05.2022) діяв Закон № 2449-VІІІ, згідно з яким до страхового стажу зараховується час перебування за кордоном іншого з подружжя, за умови сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 в період з 17.02.1999 по 23.02.2001, у позивача відсутні відомості про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області просить суд відмовити в задоволенні позову.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що 14.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії за віком.

Заява про перерахунок пенсії та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Рішенням від 18.04.2023 № 91 відмовлено у перерахунку пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Для підтвердження стажу роботи, позивачем надана довідка № 201/19-091-3470 від 11.01.2023, видана Міністерством закордонних справ України, про період довготермінового відрядження чоловіка в Посольстві України в Республіці Узбекистан з 17.02.1999 по 23.02.2001.

Зазначає, що на момент перебування позивачки в Республіці Узбекистан, як дружини працівника дипломатичної служби, діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення». Згідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Даним законом не передбачалось зарахування до стажу час перебування за кордоном дружини (чоловіка) працівника дипломатичної служби за місцем проходження дипломатичної служби, відрядження до закордонної дипломатичної установи.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка форми ОК-5) на ім`я позивача, сплата страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з період з 17.02.1999 по 23.02.2001 відсутня, отже, відсутні підстави для зарахування оспорюванного періоду до страхового стажу роботи.

Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 22.07.2022 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV.

Рішенням № 91 від 29.07.2022 ОСОБА_1 призначено пенсію з 10.05.2022.

Згідно довідки Міністерства закордонних справ України № 201/19-091-3470 від 11.01.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , з 17.02.1999 по 23.02.2001 перебувала за місцем довготермінового відрядження чоловіка, якого було відряджено для роботи на посаді чергового коменданта в Посольстві України в Республіці Узбекистан.

В довідці Міністерства закордонних справ України № 201/19-091-3470 від 11.01.2023 зазначено, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII, який набув чинності 19.12.2018, час перебування за кордоном іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, зараховується до страхового стажу. У ст. 37 Закону України «Про дипломатичну службу» від 20.09.2001 № 2728-III, містилася норма про те, що час перебування за кордоном дружини (чоловіка) глави дипломатичного представництва України за кордоном, глави постійного представництва України при міжнародній організації, іншого працівника дипломатичної служби за місцем проходження дипломатичної служби, відрядження до закордонної дипломатичної установи зараховується до загального стажу роботи. Згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про дипломатичну службу» від 11.01.2011 № 2911-VI у ст. 37 містилася норма про те, що час перебування за кордоном дружини (чоловіка) працівника дипломатичної служби за місцем проходження дипломатичної служби, відрядження до закордонної дипломатичної установи зараховується до страхового стажу.

08.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою в якій просила здійснити перерахунок страхового стажу з 29.07.2022 зарахувавши до страхового стажу період перебування за місцем довготермінового відрядження чоловіка, якого було відряджено для роботи на посаді чергового коменданта в Посольстві України в Республіці Узбекистан з 17.02.1999 по 23.02.2002 (довідка МЗС України від 11.01.2023 № 201/19-091-3470), а до заробітку за 2019-2022 роки розміри грошового забезпечення за час проходження служби в Держприкордослужбі України згідно архівних відомостей за 2019-2022 роки.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 21.02.2023 № 4201-3174/Х-52/8-1300/23 повідомило, що з 10.05.2022 призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV з урахуванням страхового стажу 31 рік 02 місяці 08 днів, до якого зараховано зокрема період роботи у військовій частині з 01.05.2019 по 10.05.2022 за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В листі № 4201-3174/Х-52/8-1300/23 від 21.02.2023 зазначено, що при призначенні пенсії до страхового стажу не зараховано період перебування за місцем довготермінового відрядження чоловіка з 17.02.1999 по 23.02.2001 у зв`язку з відсутністю уточнюючих документів про час перебування за місцем проходження дипломатичної служби чоловіка. Також повідомлено, що питання щодо проведення перерахунку пенсії з урахуванням до страхового стажу періоду перебування за місцем довготермінового відрядження чоловіка з 17.02.1999 по 23.02.2001 буде розглядатися органами Пенсійного фонду України після подання заяви про перерахунок пенсії (встановленого взірця) додавши довідку видану Міністерством закордонних справ України від 11.01.2023 № 201/19-091-3470.

04.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного органу із заявою про здійснення перерахунку пенсії до якої була додана довідка Міністерства закордонних справ України від 11.01.2023 № 201/19-091-3470.

Заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та результатами якої прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії № 91 від 07.04.2023, оскільки дружин відряджених чоловіків немає згідно постанови КМУ № 637 та Закону № 1788-ХІІ.

У рішенні про відмову у перерахунку пенсії № 91 від 07.04.2023, зазначено, що згідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Відповідно до п. 13 постанови КМУ від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» із змінами, період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

14.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного органу із заявою про здійснення перерахунку пенсії до якої була додана довідка Міністерства закордонних справ України від 11.01.2023 № 201/19-091-3470.

Заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та результатами якої прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії № 91 від 18.04.2023, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків за період з 17.02.1999 по 23.02.2001, тому відсутні підстави для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу.

09.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного органу із заявою про здійснення перерахунку пенсії до якої була додана довідка Міністерства закордонних справ України від 11.01.2023 № 201/19-091-3470.

Заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та результатами якої прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії № 91 від 01.08.2023, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків за період з 17.02.1999 по 23.02.2001, тому відсутні підстави для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу.

Не погоджуючись із рішеннями про відмову у здійсненні перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч.1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно із п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Перш за все суд зауважує, що вирішуючи питання щодо правомірності та повноти зарахування до загального страхового стажу позивача застосуванню підлягають редакції законів, які діяли на час виникнення права на зарахування відповідних періодів та призначення пенсії позивачу. Так, пенсія позивачу призначена з травня 2022 року.

Спірним періодом, який відповідачами не враховано до загального страхового стажу, є період перебування позивача разом із чоловіком в Республіці Узбекистан. Спору стосовно підтвердження даного факту між сторонами не має.

Суд згідно довідки Міністерства закордонних справ України № 201/19-091-3470 від 11.01.2023 встановив, що ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , з 17.02.1999 по 23.02.2001 перебувала за місцем довготермінового відрядження чоловіка, якого було відряджено для роботи на посаді чергового коменданта в Посольстві України в Республіці Узбекистан.

Частиною 7 ст. 37 Закон України «Про дипломатичну службу» (в редакції чинній станом на 2001 рік) передбачено, що час перебування за кордоном дружини (чоловіка) глави дипломатичного представництва України за кордоном, глави постійного представництва України при міжнародній організації, іншого працівника дипломатичної служби за місцем проходження дипломатичної служби, відрядження до закордонної дипломатичної установи зараховується до загального стажу роботи.

Аналіз даної норми свідчить про те, що зарахування до загального стажу роботу періоду перебування за кордоном повинно відбуватись без додаткових обставин, так як встановлення наявності чи відсутності сплачених внесків. Тобто ч. 7 ст. 37 Закон України «Про дипломатичну службу» є спеціальною нормою щодо обрахунку стажу дружини дипломатичного працівника, яка має відмінність від загального обрахунку страхового стажу, визначеного Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В подальшому, прийнято Закон України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 року № 2449-VIII (далі - Закон № 2449-VIII).

Статтею 37 Закону 2449-VIII встановлені гарантії іншому з подружжя працівника дипломатичної служби в закордонній дипломатичній установі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону 2449-VIII держава сприяє створенню умов для працевлаштування іншого з подружжя під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби.

Згідно із ч. 2 ст. 37 Закону 2449-VIII час перебування за кордоном іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, зараховується до страхового стажу.

Порядок нарахування страхового стажу та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, визначається законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Іншому з подружжя, який перебував за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, після закінчення строку такого відрядження надається посада в державних органах, на державних підприємствах, в установах, організаціях, де він працював до виїзду за кордон, рівнозначна тій, яку він займав до звільнення (ч. 3 ст. 37 Закону 2449-VIII).

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платником єдиного внеску є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 16 частини першої статті 4 цього Закону, - на суми, що визначаються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Нарахування та сплата єдиного внеску за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника, з дня направлення по день перетину кордону України у зв`язку з остаточним поверненням в Україну здійснюються за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.

На виконання п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Кабінетом Міністрів України постановою від 06.03.2019 року № 164 затверджений «Порядок нарахування та сплати єдиного внеску за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника».

Порядок затверджено відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI із змінами та доповненнями. Цей документ прийнято на виконання ч. 2 ст. 37 Закону України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 року № 2449-VIII (набрав чинності 19.12.2018), якою гарантовано, що час перебування за кордоном іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, зараховується до страхового стажу.

Згідно з прийнятим Урядом рішенням нарахування ЄСВ за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за місцем довготермінового відрядження, здійснюється без нарахування і виплати такій особі заробітної плати.

ЄСВ нараховується виходячи із суми мінімальної заробітної плати, затвердженої законом про Державний бюджет України на відповідний рік, з дня направлення працівника дипломатичної служби за кордон до дня перетинання державного кордону України у зв`язку з остаточним поверненням в Україну.

Отже, лише з грудня 2019 року роз`яснено яким чином проводити обрахунок ЄСВ за подружжя працівника дипломатичної служби.

Суд зазначає, що станом на момент перебування ОСОБА_1 за місцем довготермінового відрядження чоловіка, якого відряджено для роботи на посаді чергового коменданта в Посольстві України в Республіці Узбекистан з 17.02.1999 по 23.02.2001 закон який передбачав би право на зарахування був відсутній, разом з тим станом на час звернення до пенсійного органу та призначення пенсії діяла норма ст. 37 Закону України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII, яка передбачала, що час перебування за кордоном іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, зараховується до страхового стажу.

Порядок нарахування страхового стажу та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, визначається законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в даному випадку має значення час реального перебування за кордоном разом з чоловіком та період його фактичної роботи працівником дипломатичної служби.

Довідкою Міністерства закордонних справ України № 201/19-091-3470 від 11.01.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , з 17.02.1999 по 23.02.2001 перебувала за місцем довготермінового відрядження чоловіка, якого було відряджено для роботи на посаді чергового коменданта в Посольстві України в Республіці Узбекистан.

В довідці Міністерства закордонних справ України № 201/19-091-3470 від 11.01.2023 також зазначено, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII, який набув чинності 19.12.2018, час перебування за кордоном іншого з подружжя, який не працював під час перебування за кордоном за місцем довготермінового відрядження працівника дипломатичної служби, зараховується до страхового стажу. У ст. 37 Закону України «Про дипломатичну службу» від 20.09.2001 № 2728-III, містилася норма про те, що час перебування за кордоном дружини (чоловіка) глави дипломатичного представництва України за кордоном, глави постійного представництва України при міжнародній організації, іншого працівника дипломатичної служби за місцем проходження дипломатичної служби, відрядження до закордонної дипломатичної установи зараховується до загального стажу роботи. Згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про дипломатичну службу» від 11.01.2011 № 2911-VI у ст. 37 містилася норма про те, що час перебування за кордоном дружини (чоловіка) працівника дипломатичної служби за місцем проходження дипломатичної служби, відрядження до закордонної дипломатичної установи зараховується до страхового стажу.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 09.02.1999 №21-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Суд враховує, що у рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 року Конституційний Суд України дійшов висновку, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки факт не зарахування періоду з 17.02.1999 по 23.02.2001 перебування за місцем довготермінового відрядження чоловіка, якого було відряджено для роботи на посаді чергового коменданта в Посольстві України в Республіці Узбекистан, відбувся в 2023 році, тобто під час дії ст. 37 Закону України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII, суд вбачає підстави для застосування до позивача даної норми під час звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії.

Щодо відсутності інформації про сплату страхових внесків за період з 17.02.1999 по 23.02.2001, суд зазначає таке.

Здійснення персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовано ст.21 Закону №1058-IV. Як зазначено в частині другій цієї статті на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Частиною третьою ст.21 Закону №1058-IV визначено перелік відомостей, які повинна містити персональна електронна облікова картка застрахованої особи; та серед іншого, частину персональної електронної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат.

Постановою правління Пенсійного фонду України №10-1 від 18.06.2014 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення №10-1), яке визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до п.6 розділу V Положення №10-1 інформація з Реєстру застрахованих осіб формується та надається, зокрема, щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу - згідно з додатками 3-5 до цього Положення. Так, додатком 4 до цього Положення затверджено форму довідки ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Нормами статті 106 Закону №1058-IV передбачена відповідальність страхувальників, серед іншого, за несплату або несвоєчасну сплату страхових внесків.

Як передбачено частинами 4-6, 9, 10 ст.20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

При цьому виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Крім того, при вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №316/1392/16-а, відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Отже відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача форми ОК-5 відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки ця особа не може нести відповідальність замість роботодавця.

З огляду на наведене, суд зазначає, що несплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законі права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Позбавлення працівника соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №316/1392/16-а, від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, які, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Водночас, суд вдруге вважає зазначити, що лише з грудня 2019 року роз`яснено яким чином проводити обрахунок ЄСВ за подружжя працівника дипломатичної служби.

Таким чином, суд не бере до уваги зазначені доводи управлінь Пенсійного фонду, які зазначені в оскаржуваних рішеннях.

Таким чином, суд дійшов висновку, що період перебування позивача з 17.02.1999 по 23.02.2001 як дружити працівника дипломатичної служби повинен бути зарахований до її загального страхового стажу.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення № 91 прийняті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 07.04.2023, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 18.04.2023 та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 01.08.2023 про відмову провести перерахунок страхового стажу із зарахуванням до страхового стажу для призначення пенсії періоду її перебування за місцем довготермінового відрядження чоловіка з 17.02.1999 по 23.02.2023 на підставі довідки, виданої Міністерством закордонних справ України від 11.01.2023 № 201/19-091-3470 не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому такі рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, судом на підставі форми РС-право встановлено, що ОСОБА_1 зараховано до страхового стажу період з 18.01.1996 по 24.02.1999, що свідчить про те, що період з 17.02.1999 по 23.02.2001, перетинається в частині періоду з 17.02.1999 по 24.02.1999, отже зарахуванню підлягає період починаючи з 25.02.1999 по 23.02.2001, оскільки період з 17.02.1999 по 24.02.1999 в силу загальних норм пенсійного законодавства не можуть двічі бути зараховані.

Таким чином, позовні вимоги щодо зобов`язання здійснити перерахунок страхового стажу зарахувавши період до загального страхового стажу період перебування в Республіці Узбекистан як дружини працівника Посольства України в Республіці Узбекистан з 17.02.1999 по 23.02.2001 на підставі довідки, виданої Міністерством закордонних справ України від 11.01.2023 № 201/19-091-3470 підлягають частковому задоволенню, в частині періоду з 25.02.1999 по 23.02.2001.

Разом з тим, період з 24.02.2001 по 23.02.2023 зарахуванню до загального стажу не підлягає, у зв`язку з тим, що в зазначений період часу ОСОБА_1 не перебувала за місцем довготермінового відрядження чоловіка, якого було відряджено для роботи на посаді чергового коменданта в Посольстві України в Республіці Узбекистан, оскільки відповідно до довідки Міністерства закордонних справ України № 201/19-0931-3470 від 11.01.2023, чоловік ОСОБА_2 перебував у відряджені лише в період з 17.02.1999 по 23.02.2001.

В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_2 перебував у довготерміновому відряджені в період з 24.02.2001 по 23.02.2023.

Сторонами зазначені докази не надані.

Більш того, в оскаржуваних рішеннях розглядався період з 17.02.1999 по 23.02.2001, який був вказаний у довідці Міністерства закордонних справ України № 201/19-0931-3470 від 11.01.2023.

Щодо дати перерахунку пенсії, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Відповідно до загальних правил та ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Суд встановив, що 22.07.2022 ОСОБА_1 у віці 60 років звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

Рішенням № 91 від 29.07.2022 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 з 10.05.2022 (тобто з наступного дня з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, оскільки звернулася за пенсією не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку).

Разом з тим, при зверненні до Пенсійного органу 22.07.2022 ОСОБА_1 не додавала до заяви про призначення пенсії довідку Міністерства закордонних справ України № 201/19-0931-3470 від 11.01.2023, що підтверджується розпискою-повідомлення від 22.07.2022.

Більш того, суд зазначає, що довідка Міністерства закордонних справ України № 201/19-0931-3470 не могла бути долучено до заяви про призначення пенсії від 22.07.2022, оскільки була видана лише 11.01.2023 на адвокатський запит від 24.12.2022.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону №1058-IV, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання заявника.

Пунктом 4.2 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

При цьому, пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Суд встановив, що ОСОБА_1 04.04.2023 вперше звернулася до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії до якої було додано довідку Міністерства закордонних справ України № 201/19-0931-3470 від 11.01.2023, отже перерахунок пенсії враховуючи страховий стаж з 25.02.1999 по 23.02.2001 необхідно провести саме з 04.04.2023 (тобто первинного звернення із заявою про перерахунок пенсії до якої було долучено довідку МЗС України), а не 10.05.2022, як помилково вважає позивач.

Щодо способу захисту порушеного права позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідачами не подано належних доказів правомірності відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії та зарахуванні до страхового стажу періоду перебування в Республіці Узбекистан як дружини працівника Посольства України з 25.02.1999 по 23.02.2001.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення.

На підставі аналізу наведених вище норм, ураховуючи положення Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про дипломатичну службу», з метою ефективного захисту прав, свобод і інтересів та належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог враховуючи п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України шляхом визнання протиправним та скасування рішення: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.04.2023 № 91 про відмову у перерахунку пенсії, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.04.2023 № 91 про відмову в перерахунку пенсії, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.08.2023 № 91 про відмову у перерахунку пенсії та зобов`язанням Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок страхового стажу, зарахувавши до загального страхового стажу період перебування в Республіці Узбекистан як дружини працівника Посольства України в Республіці Узбекистан з 25.02.1999 по 23.02.2001 і здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням збільшення страхового стражу, та виплатити суму перерахованих пенсій з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 04.04.2023.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовий збір відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в сумі 805,20 гривень з кожного, оскільки, підставою для звернення до суду стали їх протиправні рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.04.2023 № 91 про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.04.2023 № 91 про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.08.2023 № 91 про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) здійснити перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахувавши до загального страхового стажу період перебування в Республіці Узбекистан як дружини працівника Посольства України в Республіці Узбекистан з 25.02.1999 по 23.02.2001 і здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням збільшення страхового стражу та здійснити виплату суми перерахованої пенсії з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 04.04.2023.

6. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

7. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 805,20 гривень (вісімсот п`ять гривень, 20 копійок).

8. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 805,20 гривень (вісімсот п`ять гривень, 20 копійок).

9. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 805,20 гривень (вісімсот п`ять гривень, 20 копійок).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 31.05.2024.

Суддя Коморний О.І.