Справа № 743/743/24
Суддя: Кравчук М. В.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/743/24
Провадження № 2-а/743/12/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Кравчук М. В.

за участю секретаря: Воєдило О. В.

представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , перекладача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в селищі Ріпки справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області до ОСОБА_2 , громадянина Ісламської Республіки ОСОБА_4 , про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

В С Т А Н О В И В:

04.06.2024 р. Центральне міжрегіональне управління ДМС у місті Києві та Київській області звернулось з позовом до суду до ОСОБА_5 , громадянина Ісламської Республіки ОСОБА_4 , про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на шість місяців.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04.06.2024 р. відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові.

Відповідач, який повідомив суд, що володіє українською мовою, проти задоволення позовних вимог заперечував з тих підстав, що перебуває на території України законно на підставі посвідки на постійне проживання. Зазначив, що приїхав в Україну в 2001 році, разом зі своєю дружиною, громадянкою України, з Санкт-Петербургу. Наразі дружина перебуває у Німеччині. Відповідач має двох дітей. Посвідку на постійне проживання отримав приблизно у 2010 2011 роках.

Також відповідач вказав, що на початку військової агресії проживав у м. Житомир. У зв`язку з першим бомбардування усі документи ним були втрачені. Потім пояснив, що намагався покинути країну через кордон з Республікою Молдова, але його не випустили. У м. Хмельницький, через яке він прямував до кордону, на автовокзалі у нього викрали усі документи. Він звернувся до органу поліції, але йому в усній формі відповіли, що він повинен звернутися до органу ДМС України. Він звернувся до органу ДМС України у Хмельницькій області, але йому вказали на необхідність звернення за місцем реєстрації. Він звернувся до органу ДМС України у Житомирській області, де йому видали ксерокопію посвідки про постійне проживання без підписів та печаток. В подальшому у м. Києві працівники поліції розірвали вказану ксерокопію, оскільки вказали, що вона не має юридичної сили. Потім під час уточнюючих запитань представника позивача, відповідач вказав, що звертався до органу ДМС України у Вінницькій області та намагався перетнути кордон значно пізніше повномасштабного вторгнення, у той час вже потрібна була віза, якої у нього не було, тому його не випустили.

Також відповідач зазначив, що в міграційній службі він просив надати йому статус біженця, однак йому відмовили, посилаючись на ту обставину, що в нього вже є посвідка на постійне місце проживання. Своє перебування у м. Києві пояснив тим, що поїхав до Києва дізнатися у знайомих з Афганістана інформацію, що стосується відновлення викраденої посвідки на проживання.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

01.06.2024 р. співробітниками відділу УСР в м. Києві ДСР НП України під час відпрацювання ринку «Троєщина» виявлено громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

01.06.2024 р. на підставі рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які не незаконно перебувають в Україні ДМС України, громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача, затриманого 01.06.2024 р. о 16 годині 00 хвилин, поміщено до Чернігівського ПТПІ.

Вказані обставини не заперечується учасниками справи, а тому не досліджуються судом в силу вимог ч. 1 ст. 78 КАС України.

Також, керуючись положеннями вказаної норми, суд не досліджує обставину відсутності під час виявлення та затримання у відповідача документів, що посвідчують особу та право на перебування на території України, оскільки проти цього не заперечує жодна із сторін у справі.

Крім того, з цієї ж підстави судом не досліджується обставина звернення відповідача у 2023 році до органу ДМС України щодо надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, та відмови у такому наданні 16.03.2023 р.

Докази інших обставин в матеріалах справи відсутні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. № 3773-VI (далі Закон) іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно ч. 3 ст. 9 строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

В силу вимог ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

В той же час, за положеннями абз. 1 ч. 8 ст. 26 Закону примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось жодною із сторін, відповідач досяг 18-річного віку, статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, не має, документів, що посвідчує особу не має.

Суд зауважує, що відсутність документів у особи незалежно від причин такої відсутності не дозволяє позивачу ідентифікувати таку особу, з огляду на наведене, на переконання суду, відповідача правомірно затримано з метою ідентифікації.

Щодо доводів відповідача про наявність у нього права на постійне проживання в Україні, яке він отримав з його слів у 2010 2011 році суд зауважує, що відповідач зазначив, що усі документи у нього були викрадені на автовокзалі у м. Хмельницький, коли він намагався перетнути кордон з Республікою Молдова. Після цього він звернувся до Хмельницького (потім уточнив, що до Вінницького) органу ДМС України, де його направили за місцем реєстрації у орган ДМС України у м. Житомир. Там йому видали ксерокопію посвідки на постійне проживання без підписів та печаток, яку згодом розірвали працівники поліції під час перевірки документів у м. Києві.

Вказані доводи відповідача суд сприймає критично, позаяк вони не підтверджені жодними доказами та є сумнівними з огляду на встановлений правовий порядок у державі Україна щод видачі копій документів.

За положеннями ч. 1 ст. 289 КАС України підставою для звернення з відповідним позовом є, в тому числі, відсутність в іноземця, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, а також ухилення від виконання рішення про його примусове видворення.

З доводів відповідача вбачається, що останній правові підстави для видворення заперечує, документів, які б підтверджували право на легальне перебування на території України не має.

Враховуючи наведене, суд зауважує про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Питання розподілу судових витрат вирішенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 72, 77, 78, 229, 246, 271, 289, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області задовольнити повністю.

Затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя М. В. Кравчук