Справа № 400/9971/23
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 р. справа № 400/9971/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачівГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014,

провизнання протиправним та скасування рішення від 17.02.2023 року № 42; зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 17.02.2023 року № 42;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати подання заяви, а саме з 10.02.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що вона звернулась до відповідача 2 із заявою про призначення їй пенсії за віком. Рішенням від 17.02.2023 року відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відмовило у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки позивачка не досягла пенсійного віку в розумінні положень статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Не погоджуючись із таким рішенням позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Відповідач 1 подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Список № 2) становить 55 років. Вік позивачки на момент подачі заяви про призначення пенсії 50 років. Відповідач 1 вважає, що ним правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 у зв`язку з не настанням пенсійного віку.

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача 2 до суду відзив не надходив.

Згідно ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачу 2 було надано достатньо часу для надання відзиву на позов.

Суд розглянув справу відповідно до вимог ст. 262 КАС України без проведення судового засідання, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

10.02.2023 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).

З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача, визначено відповідача 1.

Рішенням відповідача 1 від 17.02.2023 року № 42 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у зв`язку з тим, що заявниця не досягла пенсійного віку встановленого Законом.

Вважаючи рішення відповідача 1 протиправним, позивачка звернулась до суду.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону № 1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

За правилами п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058 в редакції чинній до 01.01.2018 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: серед іншого, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на роботах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ (далі - Закон № 213-VIII від 02.03.2015 року) віковий ценз для жінок збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали на 01.10.1969 - 31.12.1970 набували право на пенсію по досягненню 55 років.

Закон № 213-VIII від 02.03.2015 року набув чинності з 01.04.2015 року.

Таким чином, після набуття чинності нормами Закону № 1058 правила призначення пенсій за Списком № 2 регламентувались п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017 року (далі - Закон № 2148-VIII від 03.10.2017 року), яким текст Закону № 1058 доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 55 років, які народилися з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

У силу спеціальної вказівки у Законі № 2148-VIII від 03.10.2017 року наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01.10.2017 року.

Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII у редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягає стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.".

Таким чином, з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII від 02.03.2015 року та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивачки правила зазначених вище Законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII та 55 років за п. 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII.

Вирішуючи питання щодо того, норми якого саме закону: № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII чи № 1058 в редакції Закону № 2148-VIII підлягають застосуванню у даному випадку, суд зважає на наведені приписи п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, якою визначено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Отже, визначальним у даному випадку є з`ясування обставин щодо того чи працювала особа, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на посадах, визначених у нормах статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII), саме до 1 квітня 2015 року і у разі якщо так, то при вирішенні питання про призначенні такій особі пільгової пенсії слід керуватися саме статтею 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII).

У цій справі відповідно даних трудової книжки НОМЕР_1 позивачка працювала на посадах визначених у нормах ст. 13 Закону № 1788-XII до 1 квітня 2015 року, зокрема, у період з 01.09.1993 року і по теперішній час позивачка працює в державному підприємстві "Національна атомна Енергогенеруюча компанія "Енергоатом" ВП "Південоукраїнська АС" лаборантом-радіометристом.

Відповідно, щодо позивачки має застосовуватись ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, позивачка відповідно до вимог статті 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII, має право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 за наявності віку 50 років.

На момент звернення позивачки із заявою 10.02.2023 року вона мала необхідний вік 50 років.

Наявність достатнього страхового та пільгового стажу відповідачем 1 не заперечується.

Так, згідно оскаржуваного рішення страховий стаж обчислений у відповідності до вимог чинного законодавства та становить 31 рік 10 місяців 21 день, у тому числі пільговий стаж роботи за Списком № 2 - 27 років 7 місяців 28 днів.

Отже, враховуючи, що позивачка мала достатній вік 50 років при необхідних 50 роках, достатній страховий стаж та достатній пільговий стаж за Списком № 2, суд дійшов висновку, що відповідачем 1 протиправно відмовлено у призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2. Відтак, рішення відповідача 1 від 17.02.2023 року № 42 про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити позивачці пенсію на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Вказаним приписам кореспондують положення ст. 83 Закону № 1788-XII, відповідно до якої, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Суд встановив, що позивачка досягла 50 річного віку, із заявою про призначення пенсії за віком позивачка звернулась 10.02.2023 року, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позивачка має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "б" ст. 13 Закону № 1788-XII з дня звернення за пенсією 10.02.2023 року.

Суд звертає увагу, що в даному випадку відсутнє втручання суду у дискреційні повноваження Пенсійного фонду, оскільки у відповідачів відсутня можливість діяти на власний розсуд, адже спірним у даних правовідносинах був тільки віковий ценз позивачки, спір про що було вирішено судом у даному рішенні, а інші умови для призначенні пенсії дотримані і не заперечуються відповідачами.

Судовим витратами у справі є судовий збір, який позивачка сплатила у розмірі 1073,60 грн., доказів понесення інших судових витрат учасники справи суду не подавали.

Отже, судові витрати у виді судового збору присуджуються позивачці в розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) від 17.02.2023 року № 42 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ та з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, з 10.02.2023 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз