Справа № 400/6071/20
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/6071/20

Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції:

м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:

22.01.2024 року;

Суддя І інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

18.12.2020 року (згідно штемпелю на конверті) ОСОБА_1 зверталась із адміністративним позовом, в якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до наданої довідки Управління Служби безпеки України у Миколаївській області про розмір грошового забезпечення від 04.08.2020 року №64/20-6718, з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до наданої довідки Управління Служби безпеки України у Миколаївській області про розмір грошового забезпечення від 04.08.2020 року №64/20-6718, з урахуванням посадового окладу - 7641,50 грн., окладу за військовим званням - 1410,00 грн., надбавки за вислугу років - 3620,00 грн., надбавки за особливості проходження служби - 380,16 грн., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 4584,90 грн., премії - 764,15 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у перерахунку з 01.04.2019 року пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Управління Служби безпеки України у Миколаївській області про розмір грошового забезпечення від 04.08.2020 року №64/20-6718, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести з 01.04.2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 04.08.2020 року №64/20-6718, виданої Управлінням Служби безпеки України у Миколаївській області, з урахуванням зазначених у довідці сум посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, премії, та виплатити ОСОБА_1 перераховану пенсію з урахуванням раніше виплачених сум.

27.11.2023 року ОСОБА_1 в порядку статті 382 КАС України подала до суду першої інстанції заяву, в якій просила:

встановити судовий контроль за виконанням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №400/6071/20;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Миколаївській області у десятиденний строк подати звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №400/6071/20.

В обґрунтування вказаних вимог зазначено, що на виконання судового рішення у цій адміністративній справі Управління здійснило перерахунок пенсії, але суми перерахованої пенсії до цього часу залишаються не виплаченими позивачці. При цьому, позитивного результату щодо виконання судового рішення не дали як примусове виконання рішення органом державної виконавчої служби так і відповідне звернення позивачки про зміну способу виконання рішення в судовому порядку.

Наголошуючи на принципі обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили, тривалості не виконання рішення відповідачем, а також відсутності об`єктивних і ґрунтовних обставин, які б звільняли Управління від покладеного на нього судом обов`язку, заявниця наполягає на встановленні судового контролю за виконанням рішення у цій адміністративній справі.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Проаналізувавши положення статті 382 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що інститут судового контролю за виконанням судового рішення спрямований на забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

Судовий контроль є диспозитивним правом (а не обов`язком), яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин у справі судом, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі.

При цьому, в разі невиконання судових рішень у добровільному порядку приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

З огляду на те, що матеріалами справи не підтверджується вичерпання позивачкою загального порядку виконання судового рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження», внаслідок невиконання відповідачем рішення у добровільному порядку, а також на ту обставину, що доводи позивачки зводяться до фактичної незгоди із способом виконання відповідачем рішення суду, суд першої інстанції визначив заяву необґрунтовано та такою, що задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування судом обставин справи, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким встановити судовий контроль за виконанням рішення у цій справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням статті 382 КАС України і помилково не враховано, що право суду, передбачене у цій нормі КАС України, насамперед направлено на забезпечення належного виконання рішення. Підставою для застосування вказаних положень КАС України є саме не виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із не виконанням судового рішення.

Наголошуючи на тому, що причини не виконання у повному обсязі рішення у цій справі Управління пов`язує із відсутністю бюджетних асигнувань, чим не обґрунтовує та не доводить поважність не проведення виплати перерахованої за рішенням суду пенсії, порушує принцип ефективного захисту прав позивачки і правової визначеності у вирішених спірних правовідносинах, апелянтка вказує на наявності безумовних підстав для встановлення судового контролю у цій справі.

У відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Заперечуючи обґрунтованість доводів та вимог апелянтки, відповідач зазначає, що застосування положень статті 382 КАС України є диспозитивним правом суду, яке пов`язане із наявністю певних передумов, які можуть свідчити про ухилення відповідача від обов`язку виконати рішення, та може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, підтверджені належними і допустимими доказами. При цьому, Управлінням на виконання рішення у цій справі проведено позивачці перерахунок раніше призначеної пенсії, виплата якої в подальшому проводиться у повному обсязі та з дотриманням чинного законодавства. Вказане свідчить про відсутність у відповідача наміру на ухилення від виконання рішення. Стосовно виплати утвореної доплати до пенсії внаслідок проведеного перерахунку, Управління просить враховувати те, що погашення такої заборгованості проводиться в межах бюджетних асигнувань, обсяги яких за минулі роки є реалізованими, а відповідні бюджетні призначення за поточний рік на даний час залишаються не затвердженими відповідним центральним органом виконавчої влади.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані положення Основного Закону кореспондуються із приписами частин 2, 3 статті 14 КАС України, згідно яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення щодо обов`язковості судових рішень містять норми статті 370 КАС України.

Апеляційний суд враховує, що у цій справі в судовому порядку підтверджено право позивачки на перерахунок та виплату з 01.04.2019 року пенсії, виходячи з розміру грошового забезпечення, визначеного у довідці Управління Служби безпеки України у Миколаївській області про розмір грошового забезпечення від 04.08.2020 року №64/20-6718.

07.05.2021 року за заявою позивачки їй був виданий виконавчий лист в адміністративній справі №400/6071/20 з метою його пред`явлення для примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Також, 24.11.2021 року та 21.12.2021 року позивачка зверталась до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявами, в яких просила змінити спосіб і порядок виконання рішення по справі №400/6071/20 в частині зобов`язання Управління здійснити виплату пенсії на стягнення з Управління на користь позивача суми заборгованості з виплати пенсії за період з 01.04.2019 року по 30.04.2021 року у розмірі 77 344,5 грн.

Вказані вимоги заявниця обґрунтовувала фактичним не виконанням судового рішення, яке набрало законної сили, в частині виплати на користь позивачки перерахованих сум пенсії. При цьому, заявниця наголошувала на тому, що ці вимоги направлені виключно на ефективний захист порушених прав та інтересів позивача щодо виплати пенсії за певний період та у відповідному розмірі.

Як свідчать обставини справи, першу заяву ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року було повернуто позивачці з підстав не її невідповідності установленим адміністративним процесуальним законодавством формі та змісту. У задоволенні повторної (другої) заяви ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2022 року, відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2022 року у справі №400/6071/20 було відмовлено.

Разом з цим, в липні 2021 року ОСОБА_1 направила до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчий лист, виданий по справі №400/6071/20, для примусового виконання рішення.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження ВП №66523898 з наданням боржнику Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області строку для виконання рішення.

У листі від 15.09.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомило державному виконавцю про фактичне виконання боржником судового рішення. Так, Управління зазначило, що на виконання рішення в адміністративній справі №400/6071/20 територіальним органом пенсійного фонду проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , після перерахунку розмір пенсії склав 9936,71 грн., розмір доплати по перерахунку пенсії за рішенням суду з 01.04.2019 року по 30.04.2021 року 77344,5 грн. Одночасно Управління зазначило, що кошти, виділені на погашення заборгованості за рішеннями суду реалізуються в межах наданих асигнувань, а тому доплата пенсії, що утворилась за результатом перерахунку, буде виплачена після виділення бюджетних асигнувань. При цьому, Управління повідомило, що відповідно до Бюджету Пенсійного фонду України на 2021 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 року №126, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 360000000 грн. Відповідно до звіту про виконання Бюджету Пенсійного фонду України на 1 липня 2021 року за формою, затвердженою наказом Пенсійного фонду України від 01.06.2017 року №105 за категорією «видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» фактично виконано коштів на суму 359 152 780,76 грн.

Як свідчить зміст наявних у матеріалах справи доказів, державним виконавцем вживались заходи задля примусового виконання рішення, у тому числі шляхом накладення на боржника штрафів та направлення повідомлення до органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення у зв`язку із не виконанням рішення. На даний час, а саме постановою державного виконавця від 10.05.2023 року виконавче провадження ВП №66523898 з виконання виконавчого листа №400/6071/20 закінчено на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника).

Підсумовуючи встановлені обставини справи, ці обставини слід резюмувати наступним чином: на виконання рішення Управління здійснило перерахунок пенсії позивачки, яка після перерахунку виплачується в установленому порядку (такі обставини учасниками не заперечуються); утворена доплата пенсії внаслідок раніше оспорюваного перерахунку у сумі 77344,5 грн. залишається не виплаченою позивачці. З приводу останніх дій/бездіяльності Управління виникло питання щодо наявності підстав для встановлення судового контролю у цій адміністративній справі.

Неможливість провести виплату цих коштів Управління обґрунтовує відсутністю відповідних бюджетних призначень. В свою чергу, позивачка наголошує на необґрунтованості таких доводів, адже її право на належну пенсію не може бути поставлено в залежність від бюджетних асигнувань державного органу, а врахування цих причин щодо не виконання у повному обсязі рішення фактично нівелює ефективний захист її прав.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частинами 2, 3 вказаної статті адміністративного процесуального законодавства передбачено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Згідно із частиною 7 цієї статті сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Таким чином, вказаними положеннями КАС України регламентовано право суду зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови, а саме невиконання рішення суду.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00, від 20 липня 2004року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 КАС України.

Фактичне (не у повному обсязі) не виконання рішення суду, що набрало законної сили, є достатньою правовою обставиною для застосування судом заходів судового контролю.

Натомість встановлення дійсних причин виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналіз відповідних актів законодавства та дій суб`єкта владних повноважень, здійснених та спрямованих на виконання судового рішення, перевірка їх відповідності вимогам законодавства, встановлення наявності та форми вини відповідної посадової особи, здійснюються відповідним адміністративним судом саме на стадії судового контролю за виконанням рішення.

Слід вказати на помилковість висновків суду щодо можливості реалізації позивачкою права на судовий контроль в порядку примусового виконання рішення, оскільки відповідне виконавче провадження на момент звернення із заявою до суду є закінченим та, як показали обставини справи, примусові заходи виконання рішення не призвели до позитивного результату у відповідній частині рішення суду залишається не виконаним.

У зв`язку із чим, слід зауважити на тому, що факт не виконання у повному обсязі рішення суду на момент звернення позивача із заявою в порядку статті 382 КАС України підтверджує обставини для встановлення судом судового контролю в адміністративній справі та помилковість висновків суду першої інстанції про неприйняття заяви до розгляду і передчасність встановлення дійних причин щодо не виконання судового рішення відповідачем.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на необхідність обов`язкового документального підтвердження усіх вчинених суб`єктом владних повноважень дій, спрямованих на виконання рішення суду. Лише у такому випадку буде досягнута об`єктивність з`ясування обставин, пов`язаних із виконанням рішення суду.

Зокрема, але не без виключення, матеріали адміністративної справи не містять доказів дій Управління, спрямованих на забезпечення виплати коштів ОСОБА_1 та адресованих відповідному розпоряднику бюджетних коштів для їх виділення з метою забезпечення такої виплати, у тому числі у виді листів чи запитів тощо.

Також, матеріали адміністративної справи не містять доказів врахування (включення) органом пенсійного фонду утвореної за наслідком перерахунку пенсії доплату у сумі 77344,5 грн. до відповідного Реєстру судових рішень або ж здійснення обліку заборгованості з пенсійних виплат в будь-який інший спосіб, однак в такий, що міг би підтверджувати можливість здійснення цієї виплати, порядок або ж черговість виплати.

На переконання апеляційного суду, окремої уваги слід приділити тим обставинам, що на момент набрання чинності рішенням та звернення позивачки до Управління за проведенням виплат у 2021 році Бюджет Пенсійного фонду України на 2021 рік з видатками на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду на суму 360000000 грн. залишався не використаним у повному обсязі. Зміст наявного в матеріалах справи листа, направленого Управлінням державному виконавцю під час примусового виконання рішення, свідчить про те, що ці видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду фактично виконано на суму 359 152 780,76 грн.

Оскільки на момент звернення позивачки із заявою рішення суду фактично залишається не виконаним у повному обсязі, а також залишаються не з`ясованими обставини, що призвели до не виконання рішення у цій справі у повному обсязі, ці обставини залишаються не підтвердженими відповідними доказами, у тому числі за наявними в матеріалах справи доказами не можливо підтвердити вжиття Управлінням всіх можливих заходів задля виконання рішення, колегія суддів вбачає правові підстави для встановлення судового контролю в порядку статті 382 КАС України.

З огляду на викладене, оскільки висновки суду не відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю в адміністративній справі задовольнити частково.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області строк в тридцять днів з дня одержання даної ухвали для подання до суду першої інстанції звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року по справі №400/6071/20.

Направити справу №400/6071/20 до Миколаївського окружного адміністративного суду для розгляду звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в порядку, передбаченому статтею 382 КАС України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв