Справа № 160/11760/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 червня 2024 року Справа №160/11760/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду у справі №160/11760/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

07.05.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), у якій просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 25.02.2022 по 31.12.2022 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.01.2023 по 17.10.2023 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2023;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити з 25.02.2022 по 31.12.2022 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.202 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити з 01.01.2023 по 17.10.2023 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2023 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 отриманої ним у 2022 році грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань урахуванням перерахованого грошового забезпечення за 2022 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення та належного до виплати грошового забезпечення відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 25.02.2022 по 17.10.2023 ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , наказом командира якої від 17.10.2023 №208 був звільнений у запас та наказом від 17.10.2023 №189-РС виключений зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 . У період проходження військової служби позивачем відповідач здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022, 01.01.2023, у зв`язку з чим, на думку позивача, був неправильно визначений розмір посадового окладу та окладу за військовим званням, внаслідок чого не у повному обсязі виплачувалось грошове забезпечення за період з 25.02.2022 по 17.10.2023. Позивач вважає, що з 29.01.2020 дня набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18, якою визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови №704, у нього виникли підстави для перерахунку грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт. 27.11.2023 на адресу відповідача був направлений адвокатський запит щодо здійснення нарахування та виплати відповідачем грошового забезпечення за спірний період відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022, 01.01.2023 для обчислення посадового окладу та окладу за військове звання. У січні 2024 року представником позивача отримана відповідь на вказаний запит, якою повідомлено про відсутність підстав для здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача.

Разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про поновлення строків звернення із позовом до суду.

В обґрунтування заявленого клопотання позивач зазначив, що про порушення його прав стосовно не нарахування та невиплати з 25.02.2022 по 17.10.2023 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 йому стало відомо після отримання відповіді командира військової частини НОМЕР_1 за №691/665 від 13.12.2023. Також зазначив, що це правопорушення є тривалим і відповідачем не вчиняються дії щодо виплати йому належних основних видів грошового забезпечення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суд від 13.05.2024 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строків звернення з позовом до суду задоволено, поновлено строк на звернення до суду із цією позовною заявою, відкрито провадження у справі №160/11760/24, призначено справу до розгляду без виклику (повідомлення) сторін.

15.05.2024 відповідачем подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в обґрунтування якого зазначено наступне.

Позивач не надав доказів того, коли саме він отримав лист командира військової частини НОМЕР_1 за №691/665 від 13.12.2023, а суд таких доказів не вимагав. Такі дані мають істотне значення для встановлення наявності або відсутності факту порушення позивачем строків звернення до суду, оскільки позов подано 07.05.2024, тобто за минуванням майже 6 місяців з дня датування (реєстрації) зазначеного листа відповідача. Доказів того, що цей лист, датований 13.12.2023, позивач отримав після 07.02.2024 (інтервал між 07.02.2024 та 07.05.2024 становить саме передбачені статтею 233 КЗпПУ три місяці), - позивач не надав.

Грошове забезпечення військовослужбовцю виплачується щомісячно, відповідно, про порушення своїх прав щодо повноти нарахування та виплати грошового забезпечення за певний місяць позивач дізнавався разом з отриманням грошового забезпечення за такий місяць, при цьому з наступного дня після отримання такого грошового забезпечення розпочав свій перебіг 3-місячний строк звернення до суду з відповідним позовом.

На це зверталася увага ОСОБА_1 в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі №160/7412/24, якою його ідентичний позов залишено без руху (позов у справі № 160/7412/24 заявлявся до того ж відповідача, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і позов у справі № 160/11760/24). Ухвалою цього ж суду у цій справі від 16.04.2024 позовну заяву залишено без розгляду зокрема через порушення позивачем строку звернення до суду. У справі №160/7412/24 недоліки позовної заяви, зокрема і в частині пропуску строку на звернення до суду, ОСОБА_1 , та його представником не усувалися.

Відповідач зазначає, що посилання позивача на те, що про розмір свого грошового забезпечення він дізнався з листа командира військової частини НОМЕР_1 за №691/665 від 13.12.2023, а не отримуючи його щомісячно, - є неправдивими. Зазначене підтверджується, зокрема, і змістом довідки про фактичний розмір грошового забезпечення позивача: у грудні 2022 року ним отримано 18963,02 грн, у січні 2023 року - 19008,36 грн, у лютому 2023 року 17559,59 грн. Таким чином, позивач точно знав, що з підвищенням з 01.01.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2022 2481 грн, станом на 01.01.2023 2684 грн) розмір його грошового забезпечення не підвищився.

Про факт начебто порушення своїх прав позивач дізнавався щомісяця протягом спірного періоду, отримуючи грошове забезпечення. Відтак, з урахуванням закінчення строку дії встановленого Урядом карантину 30.06.2023, відлік тримісячного строку розпочався з 01.07.2023, і завершився 30.09.2023.

Позивач стверджує, що його права порушено під час нарахування і виплати грошового забезпечення (оскільки, на його думку, воно нараховувалося у неналежному розмірі протягом 2022-2023), тобто задовго до розгляду його звернення, на яке він отримав лист командира військової частини НОМЕР_1 № 691/665 від 13.12.2023.

Звернення позивача, на яке він у січні 2024 отримав лист №691/665 від 13.12.2023 є способом досудового врегулювання уже існуючого спору (заявою про усунення порушення, яке вже існувало, як на думку позивача, задового до подання звернення), а не клопотанням про нарахування соціальної виплати, яка ще не нарахована і нарахована бути не могла, як у справі № 489/1939/17 (позаяк у відповідача у цій справі не було в наявності «пакету документів», який позивач подав разом з заявою про перерахунок пенсії, і цей момент є визначальним для встановлення моменту початку порушення прав позивача, про що вказує Верховний Суд у постанові від 22.11.2018).

Позивач про порушення своїх прав дізнавався щомісяця у спірний період 2022-2023 отримуючи грошове забезпечення, і, зокрема, достовірно знав, що на початку 2023 воно істотно не підвищилося, незважаючи на зміну розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладених обставин, відповідач про суд залишити позовну заяву без розгляду у порядку ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду без поважних причин.

Розглядаючи питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з ненарахуванням та невиплатою позивачу грошового забезпечення в належному розмірі.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження та звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, яка діяла до 19.07.2022), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, яка діє з 19.07.2022), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що він є колишнім військовослужбовцем та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

З матеріалів позовної заяви встановлено, що наказом начальника військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2023 №208 ОСОБА_1 звільнено у запас та наказом від 17.10.2023 №189-РС виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що грошове забезпечення, яке під час проходження служби виплачується не в повному обсязі, набуває статус заборгованості, а тому, особа має законні очікування і сподівання на виплату такої заборгованості в період проходження служби, але в будь-якому випадку не пізніше ніж у день звільнення зі служби, коли роботодавець повинен здійснити повний розрахунок і виплатити всі належні працівнику кошти.

У зв`язку з цим, строк звернення до суду у справах, в яких предметом спору є заробітна плата (грошове забезпечення), починає свій перебіг саме з дня звільнення зі служби, якщо особа не згодна з тим розрахунком, який з ним здійснений роботодавцем.

Поки ж особа, як позивач у справі, був діючим військовослужбовцем, строк звернення до суду для нього обчисленню не підлягав.

Такий правовий висновок викладений у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023 у справі №160/3147/23.

Отже, про порушення права, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом, позивачу було відомо при проведенні остаточного розрахунку, тобто в день звільнення.

З огляду на викладене, суд зробив висновок про відкриття провадження у справі ухвалою від 13.05.2024 за позовом, який не відповідає вимогам ст. ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, позивачеві належить право на подання клопотання про поновлення строку звернення до суду із цим позовом у загальному порядку, визначеному процесуальним законом.

З огляду на викладене, суд робить висновок про передчасність розгляду заявленого відповідачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та вважає за необхідне надати позивачу час для усунення недоліків адміністративного позову шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням відповідних причин та обставин такого пропуску.

Відповідно до ч. 13 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Частинами 14, 15 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України встанвлено, що якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Отже, суд робить висновок про те, що позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 122, 123, 160, 161, 169, 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів, з моменту отримання копії цієї ухвали, шляхом:

- надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням відповідних причин, обставин та доказів такого пропуску.

Роз`яснити позивачу, що позовна заява залишається без розгляду на підставі ч. 15 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.З. Голобутовський