Справа № 522/1550/24
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 522/1550/24
Провадження № 2-а/947/94/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.,

за участю секретаря Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції,

Управління патрульної поліції в Одеській області,

про скасування постанови

про накладення адміністративного стягнення

по справі про адміністративне правопорушення

у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

зафіксоване не в автоматичному режимі

серії БАД №509541 від 23.01.2024 року,

та повернення сплачених коштів в якості штрафу,

ВСТАНОВИВ:

02.02.2024 року до Приморського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Майстро Євгена Анатолійовича, про визнання дій інспектора патрульної поліції протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №509541 від 23.01.2024 року.

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 08.02.2024 року матеріали справи за вказаною заявою передано до Київського районного суду за підсудністю.

06.03.2024 року матеріали справи надійшли до Київського районного суду міста Одеси та у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями були розподілені судді Калініченко Л.В. та передані головуючому по справі 07.03.2024 року.

Оглянувши матеріали справи за вказаним позовом, суддею встановлено, що під час постановлення суддею Приморського районного суду міста Одеси ухвали від 08.02.2024 року, судом не надавалась оцінка дотримання поданої заяви вимогам ст. 18, 160, 161 КАС України.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 08.03.2024 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків поданого позову.

20.03.2024 року до суду від позивачки надійшла заява на усунення недоліків поданого позову, до якої у тому числі надано позовну заяву в новій редакції.

Відповідно до нової редакції позову, позивачем пред`явлені вимоги до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №509541 від 23.01.2024 року, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, зобов`язання повернути сплачену суму штрафу у розмірі 340,00 грн.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що інспектором патрульної поліції її безпідставно притягнуто до відповідальності, враховуючи, що місце де вона здійснювала розворот транспортного засобу, перебуває біля будинків №24 і 24-а, наявний розрив суцільної лінії, що в свою чергу дозволяє це робити. Однак, інспектором патрульної поліції було проігноровано ці доводи, вирішено притягнути її до адміністративної відповідальності за наслідком перетину суцільної лінії. Також позивачка вказує, що інспектором патрульної поліції невірно у оскаржуваній постанові зазначено місце адміністративного правопорушення біля будинку №13-А, оскільки зазначене місце відповідає місцю зупиненого позивача транспортного засобу, а безпосередньо спірне адміністративне правопорушення було вчинено саме біля будинків №24 і 24-а по вул. Івана та Юрія Лип.

Оглянувши матеріали справи та надані документи, суддею встановлено усунення позивачем недоліків поданого позову у відповідності до ухвали судді від 08.03.2024 року.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21.03.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

Одночасно вказаною ухвалою суду судом витребувано з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції належним чином завірені копії усіх доказів, що стосуються оскаржуваної постанови в цій справі, у тому числі: копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №509541 від 23.01.2024 року, копію письмових пояснень позивача з приводу правопорушення, якщо вони ним надавались, копії письмових пояснень свідків з приводу правопорушення, якщо такі пояснення відбирались, а також копії всіх відеозаписів оскаржуваного правопорушення, які були зроблені за допомогою відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських та в автомобілі патрульних поліцейських.

30.04.2024 року судом, з урахуванням думки та клопотання позивача, було ухвалено залучити до участі по справі в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції.

31.05.2024 року до суду від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник останнього просить суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням на правомірність винесеної оскаржуваної постанови, а факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення зафіксовано на відеозаписі, наданому на відповідному диску до відзиву.

У судове засідання призначене на 03.06.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.

03.06.2024 року від позивачки надійшла заява до суду про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі про причини неявки суд не повідомили.

Приймаючи викладене, судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 03.06.2024 року за відсутності сторін по справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим до часткового задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.01.2024 року о 17 год. 34 хв. інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Майстро Євгеном Анатолійовичем здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за наслідком чого винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №509541, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, застосовано до останньої адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн.

Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що 23.01.2024 року о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по вулиці Івана та Юрія Лип в місті Одесі, біля будинку 13-А, здійснила перетин подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3 виконуючи розворот для зміни напрямку руху, чим порушила п.п.8.5.1 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП. Також у постанові зазначено, що доказами адміністративного правопорушення є відеозаписи з портативного реєстратора №473682 та відео з авто реєстратора службового транспортного засобу №1795 (№15), пояснення особи.

Від отримання копії вказаної постанови серії БАД №509541 від 23.01.2024 року, ОСОБА_1 відмовилась, що підтверджується відповідним записом у постанові.

ОСОБА_1 будучи незгодною з вказаною постановою винесеною відносно неї, звернулась до суду з даним позовом.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, з аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що особа відносно якої винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення зокрема у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право на альтернативне оскарження такої постанови, а саме:

- шляхом звернення зі скаргою до органу, який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення в порядку ст. 288 КУпАП;

- шляхом звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (КАС України), з особливостями, встановленими цим Кодексом (КУпАП).

Як вбачається, позивач будучи незгодним з винесеною стосовно нього постановою, обрав спосіб захисту свої прав та інтересів, шляхом звернення до районного у місті суду.

Згідно з ч. 1ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1ст. 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

За змістом ч. 1ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Судом встановлено, що позивачем пред`явлено позов 02.02.2024 року щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 23.01.2024 року, а відтак в межах передбаченого законом десятиденного строку для вчинення відповідної процесуальної дії.

За наслідком викладеного, розгляд справи здійснюється у відповідності до вимог КАС України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно п. 1.1. ПДР , ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Згідно п. 8.1 Правил, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.5 ПДР передбачено, що горизонтальна дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил (п.8.5.1 ПДР).

Вертикальна розмітка у вигляді смуг білого і чорного, червоного і білого та жовтого і червоного кольору на дорожніх спорудах та елементах обладнання доріг призначена для зорового орієнтування (п.8.5.2 ПДР).

Відповідальність зокрема за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг передбачено ч.1 ст. 122 КУпАП, якою встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП , особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу..

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У постанові від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17 Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Як вбачається, під час розгляду справи, представник відповідача будучи незгодним заявленими позивачем вимогами та заперечуючи проти розгляду справи надав до суду відзив на позовну заяву, а також витребувані судом докази на виконання ухвали суду від 21.03.2024 року.

Зокрема відповідачем, на підтвердження скоєння позивачем спірного адміністративного правопорушення та розгляду відносно неї справи про адміністративне правопорушення, надано до суду диск з відеофайлами відеофіксації з камер зафіксованих на одязі інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора розміщеного у службовому транспортному засобі.

Досліджуючи вказані відеофайли судом встановлено, що дійсно на ньому зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 , що мало місце 23.01.2024 року, а також встановлено, що ОСОБА_1 здійснювала керування транспортним засобом марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Як вбачається, на відеозаписі зафіксовано рух транспортного засобу марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Івана та Юрія Лип в місті Одесі, в попутному до інспекторів патрульної поліції напрямку. Надалі водієм транспортного засобу здійснено поворот (розворот) транспортного засобу шляхом зміни напрямку руху, під час чого здійснено перетин розміщеної на проїзній частині дороги подвійної суцільної лінії. На відеозаписі зафіксовано, що позивачем здійснювався поворот транспортного засобу від частині дороги за напрямком руху, де наявний виїзд з прибудинкової території, та змінено рух в іншому напрямку. Після чого, інспектором патрульної поліції надано вимогу зупинити транспортний засіб, що було вчинено водієм.

Приймаючи вказані обставини, судом встановлено, що дійсно на наданому до суду відеозаписі на частині дорозі, де було здійснено позивачем поворот транспортного засобу наявна подвійна суцільна лінія.

Також судом встановлено, що інспектором патрульної поліції у спірній постанові визначено місце скоєння адміністративного правопорушення, як біля будинку №13-А по вулиці Івана та Юрія Лип, в місті Одесі, як найбільш територіально наближене місце до вже зупиненого транспортного засобу позивача на смузі напрямку руху, на яку виїхав даний транспортний засіб.

Поряд з цим, у відповідності до наданої позивачем копії Схеми №498/21 організації дорожнього руху з розміткою 1.7 та 1.11 по вулиці Івана та Юрія Лип, погодженої Управлінням патрульної поліції в Одеській області та Департаментом транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху вбачається, що на ділянці дороги вул. Івана та Юрія Лип між будинками АДРЕСА_1 , а також між будинками №13а та №11а в напрямку руху до вул. Героєв Крут, між смугами руху за вказаними напрямками, які між собою розділені подвійною суцільною лінією, наявний проміжок частини руху зі встановленою дорожньою розміткою 1.7.

Відповідно до розмітки 1.7 Правил Дорожнього руху, дана розмітка є напрямною розміткою-переривчастою лінією, яка позначає напрямок смуг руху в межах перехрестя в разі необхідності вказати траєкторію руху транспорту, позначає розриви в суцільній розмітці 1.1, 1.3 для можливості здійснення повороту чи розвороту, а також позначає межі відведених майданчиків для паркування на безоплатній основі вздовж проїзної частини.

Порівнюючи надану до суду схему дорожнього руху та напрямок руху транспортного засобу позивача зафіксованого на відеозаписі вбачається, що дійсно позивачем здійснювався поворот (розворот) транспортного засобу на ділянці дороги по вулиці Івана та Юрія Лип, між будинками №24 і №24а, до протилежного напрямку руху біля будинків №11а та №13а. Внаслідок розвороту транспортного засобу позивача, її транспортний засіб територіально перебував біля наближеної будівлі за №13а.

Отже, поворот транспортного засобу позивачем здійснювався на ділянці дороги в межах дії розмітки 1.7, яка передбачена Схемою №498/21 організації дорожнього руху з розміткою 1.7 та 1.11 по вулиці Івана та Юрія Лип.

На підставі викладеного судом також встановлено, що фактично наявна розмітка на спірній ділянці дороги по вулиці Івана та Юрія Лип в місті Одесі, яка зафіксована на відеозаписі не відповідає розмітці затвердженій у наданій до суду Схемі №498/21 організації дорожнього руху з розміткою 1.7 та 1.11 по вулиці Івана та Юрія Лип.

Будь-яких доказів на підтвердження зміни розмітки затвердженої у Схемі №498/21 організації дорожнього руху з розміткою 1.7 та 1.11 по вулиці Івана та Юрія Лип, відповідачами до суду не надано.

Інших доказів на підтвердження порушення позивачем п.8.5.1 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП, відповідачем до суду не надано.

За наслідком чого, суд доходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ч.2 ст.77 КАС України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду не надано.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 9 та статті 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП, посадова особа у визначеному законом порядку встановлює винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

За наслідком чого, враховуючи недоведеність відповідачем належними доказами вчинення позивачем порушення пункту 8.5.1. ПДР, суд вважає безпідставними доводи відповідача про наявність підстав для визнання ОСОБА_1 винною у інкримінованому їй адміністративному правопорушенні, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП, а доводи позивача викладені в обґрунтування позову є належними та не спростованими.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене гарантується статтею 62 Конституції України.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України,ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем жодним доказом не доведено правомірність винесеного оскаржуваного рішення, не доведено викладенні в постанові обставини, не доведено належними доказами факт вчинення позивачем порушення п.8.5.1 Правил Дорожнього Руху, за що останню було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КпАП України, а відтак не підтверджено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, за наслідком чого в межах положень ст.286 КАС України суд вважає достатніми підстави для скасування постанови серії БАД №509541 від 23.01.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Щодо вимоги позивача про повернення сплачених грошових коштів в сумі 340,00 грн., в якості штрафу за спірною постановою серії БАД №509541 від 23.01.2024 року, суд вважає не підлягаючою до задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до наданої позивачем копії квитанції TS209760 від 26.01.2024 року вбачається, що позивачкою ОСОБА_1 сплачено грошові кошти в сумі 340,00 грн., в якості штрафу за постановою серії БАД №509541 від 23.01.2024 року, на користь бюджету за кодом класифікації доходів бюджету:«21081300».

Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787 затверджено Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 р. за № 1650/24182 (далі - Порядок № 787).

Відповідно до п.3 Порядку № 787, повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення платіжних інструкцій для здійснення внутрішніх операцій.

Пунктом 5 Порядку № 787 встановлено, що повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили..

У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Відповідно до ч.2 ст.45 Бюджетного кодексу України, Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Підпунктом 1 пункту 2 постанови від 16.02.2011 р. № 106 "Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету" Кабінетом Міністрів України постановлено: органам, що контролюють справляння надходжень бюджету забезпечити відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до Переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 р. № 106, органом, що контролює справляння надходжень бюджету за кодами класифікації доходів бюджету зокрема 21081300 є Національна поліція.

Враховуючи, що з позивача було стягнуто адміністративний штраф за спірною постановою, уповноваженим органом, що контролює справляння надходжень бюджету, виступає Національна поліція.

Таким чином, сплачені позивачем кошти за спірною постановою, яку суд вважає підлягаючою до скасування, підлягають поверненню позивачу після набрання цим рішенням суду законної на підставі відповідного подання Національної поліції, який в даних правовідносинах є уповноваженим органом, що контролює справляння надходжень бюджету.

Доказів на підтвердження того, що позивач звертався до органів Національної поліції із заявою щодо формування подання про повернення грошових коштів у сумі 340,00 грн., до суду не надано.

Приймаючи вищевикладені підстави, суд вважає в даній частині вимоги позивача про повернення сплачених коштів за спірною постановою, безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч.1,5 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на час звернення до суду з даним позовом звільнена від сплати судового збору в сумі 605,60 грн., на підставі пункту 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем не понесені судові витрати, відсутні підстави для компенсування останніх за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 7, 122, 213, 222, 251, 258, 276, 283 КпАП України, ст. 2, 22, 72, 73, 75-77, 139, 242-246, 250-251, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 65000, м. Одеса, вул. Академіка Корольова 5), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №509541 від 23.01.2024 року та повернення сплачених коштів в якості штрафу задовольнити частково.

Cкасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №509541 від 23.01.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень 00 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КпАП України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.