Справа № 400/3920/24
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 р. справа № 400/3920/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачівГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053,

провизнання бездіяльності протиправною, скасування рішення від 28.03.2024 р. № 8976/03-16 та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо незарахування до страхового стажу період роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року;

- скасувати рішення відповідача 2 від 28.03.2024 року № 8976/03-16 про відмову в перерахунку пенсії та зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року;

- зобов`язати відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року та призначити пенсію за віком з дати звернення з урахуванням періоду роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідачі безпідставно не зарахували до страхового стажу період його роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року та відмовили у перерахунку пенсії.

Відповідач 1 надав відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки наявні виправлення в даті переведення та даті наказу, також не завірений належним чином запис щодо перейменування організації. З урахуванням викладеного, правові підстави для зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу, відсутні.

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача 2 до суду відзив не надходив, ухвалу про відкриття провадження у справі та позов з додатками він отримав 09.05.2024 року.

Згідно ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачу 2 було надано достатньо часу для надання відзиву на позов.

Суд розглянув справу відповідно до вимог ст. 262 КАС України без проведення судового засідання, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач з 17.03.2023 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).

31.03.2023 року позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про зарахування до загального страхового стажу періоду роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року.

22.04.2023 року позивач повторно звернувся через веб-портал електронних послуг про перерахунок пенсії.

Як вказує позивач, відповідачем 1 не розглянуті його звернення.

04.07.2023 року позивач вчергове звернувся до відповідача 1 про зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи.

Листом ГУ ПФУ в Миколаївській області повідомлено що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. До заяви про перерахунок пенсії ОСОБА_1 надано копію протоколу про перейменування фірми "Ірбіс". Отже, врахувати до страхового стажу період роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року можливо при умові надання довідки про перейменування фірми "Ірбіс", завіреної належним чином.

21.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача 1 через веб-портал електронних послуг щодо допризначення пенсії в зв`язку з наданням додаткових документів.

З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача, визначено відповідача 2.

Рішенням відповідача 2 від 28.03.2024 року № 98 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії згідно заяви від 21.03.2024 року в зв`язку з відсутністю законних підстав.

У рішенні зазначено, що управлінням проведено всебічний розгляд матеріалів електронної пенсійної справи та надані заявником документи для перерахунку, а саме: паспорт, документ, що засвідчує реєстрацію у державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, протокол № 7 від 05.11.1998 року зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного малого підприємства "Ірбіс".

Не зараховано до загального страхового стажу i потребує уточнюючої довiдки перiод роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року згiдно трудової книжки НОМЕР_2 (записи №№ 9-10), оскiльки вбачається виправлення в датi переведення та датi наказу, не завiрений належним чином запис щодо перейменування органiзацiї. Оскiльки ОСОБА_1 не надав iнших документiв для здiйснення перерахунку, тому пiдстави для перерахунку пенсії вiдсутнi.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон № 1058 визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058 закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону № 1058 питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788), відповідно до ст. 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , виданої 24.04.1985 року, ОСОБА_1 у період з 15.01.1992 року працював директором товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного малого підприємства "Ірбіс" (запис № 9), 08.11.1998 року призначений генеральним директором зазначеного підприємства (запис № 10), 01.04.2010 року переведений на посаду директора з розвитку, 14.01.2021 року переведений на посаду директора підприємства (запис № 13).

Запис про прийняття позивача на роботу засвідчений печаткою.

Разом з тим, згідно оскаржуваного рішення позивачу не зараховано до страхового стажу період роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року, оскільки наявні виправлення в даті переведення та даті наказу, а також не завірений запис про перейменування організації.

Як вбачається з протоколу зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного малого підприємства "Ірбіс" № 7 від 05.11.1998 року, товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне мале підприємство "Ірбіс" перереєстровано у товариство з обмеженою відповідальністю фірму "Ірбіс" згідно чинного законодавства.

Недотримання роботодавцем правил заповнення трудової книжки не є виною позивача. Неналежне виконання своїх обов`язків відповідальними особами не може покладати на позивача відповідальність у вигляді відмови в зарахуванні до страхового стажу значного періоду роботи та, відповідно, відмови у перерахунку пенсії за віком.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо неможливості зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вини позивача в неналежному заповненні його трудової книжки немає, а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Відтак, суд дійшов висновку, що трудовою книжкою НОМЕР_3 підтверджується період роботи позивача з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року.

З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним незарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Щодо вимоги позивача визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року, суд звертає увагу, що дії суб`єкта владних повноважень можуть бути самостійним предметом судового оскарження у випадку, коли самі дії мають правові наслідки і порушують права позивача.

У даному спорі сторін, дії відповідача 2 знайшли своє відображення в рішенні від 28.03.2024 року № 98, тобто у випадку, якщо дії суб`єкта владних повноважень призвели до прийняття ним відповідного рішення, предметом оскарження повинно бути рішення, а не дії.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що рішення від 28.03.2024 року № 98 про відмову в перерахунку пенсії, не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, та належить скасуванню, а відповідний період роботи належить зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо вимоги позивача про призначення пенсії за віком з дати звернення з урахуванням періоду роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року, суд враховує наступне.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позов подано з метою здійснення перерахунку пенсії позивача на більш вигідних умовах, передумовою чого є врахування до загального страхового стажу пенсіонера періоду його роботи в товаристві з обмеженою відповідальністю фірмі "Ірбіс" після призначення пенсії за віком.

Так, відповідно до п. 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, нормами Порядку № 22-1 передбачено право пенсіонера в межах трьохмісячного строку надати додаткові документи для перерахунку його пенсії з дати її призначення. У разі подання таких документів поза межами трьохмісячного строку, дата виникнення права на перерахунок визначається з дати надання відповідних документів відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону № 1058-IV.

Враховуючи, що пенсію за віком позивачу призначено з 17.03.2023 року, що підтверджується рішенням про призначення пенсії від 29.03.2023 року № 98, а із заявою про перерахунок пенсії позивач звернувся вперше 31.03.2023 року, суд вбачає підстави для зобов`язання відповідача 1 перерахувати пенсію за віком з дати її призначення 17.03.2023 року з урахуванням періоду роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року.

Суд вважає, що відмова в задоволенні вимог позивача щодо здійснення перерахунку його пенсії за встановлених обставин, на думку суду, призведе до необхідності повторного звернення до суду щодо захисту своїх прав на належне пенсійне забезпечення, що є порушенням закріпленого Конвенцією права на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд використовуючи повноваження передбачені ч. 2 ст. 9 КАС України, самостійно визначає формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 від 28.03.2024 року № 98 про відмову в перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року та перерахувати пенсію за віком з дати її призначення 17.03.2023 року з урахуванням періоду роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 139 ч. 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовими витратами в даній справі є судовий збір, який позивач сплатив у розмірі 1 211,20 грн.

З урахування задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 в повному розмірі.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) від 28.03.2024 року № 98 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) період роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року та перерахувати пенсію за віком з дати її призначення 17.03.2023 року з урахуванням періоду роботи з 15.01.1992 року по 31.12.1997 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз