Справа № 420/8374/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8374/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Дунайська Імпортна Компанія до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ТОВ Дунайська Імпортна Компанія (далі позивач) звернулося з позовною заявою до Одеської митниці (відповідач), в якій просить визнати противоправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000884/2 від 28.12.2023 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/001669 від 28.12.2023 року.

09.04.2024 р. ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у зв`язку із імпортуванням на територію України товару, а саме - гранат свіжий, вагою 20 300,00 кг (нетто), країна виробництва Туреччина, постачальник «EMIRS CITRUS NARENCIYE YAS MEYVE SEBZE SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» було подано до Одеської митниці митну декларацію. Від відповідача надійшло повідомлення про витребування додаткових документів на підтвердження складових митної вартості. У відповідь надіслано лист разом з яким було надано додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості та викладено аргументи щодо безпідставності зауважень та вимоги надати додаткові документи. Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які є протиправними, оскільки надали всі необхідні документи для розмитнення товару за ціною вказаною у МД. Просять задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що під час здійснення митного оформлення за митною декларацією № 23UA97U9 від 28.12.2023 року було опрацьовано інформацію, що міститься у поданих до митного оформлення документах та встановлено, що в них містяться розбіжності, вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у Рішенні про коригування митної вартості товарів. На вимогу митного органу позивачем не подані усі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, а поданими розбіжності не спростовано, тому були застосовані другорядні методи визначення митної вартості. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлені такі обставини по справі.

22.08.2023 року ТОВ «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» та «EMIRS CITRUS NARENCIYE YAS MEYVE SEBZE SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» (далі Постачальник) уклали договір про постачання товару № 04/23.

28.12.2023 року ТОВ «ОТОМАН» (Брокерська компанія), діючи в інтересах ТОВ «ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ» подало до Одеської митниці митну декларацію №23UA97U9 від 28.12.2023 року у зв`язку із імпортуванням товару, а саме: гранат свіжий, вагою 20 300,00 кг (нетто), країна виробництва Туреччина, постачальник «EMIRS CITRUS NARENCIYE YAS MEYVE SEBZE SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI» (далі Постачальник). Товар поставлявся на підставі контракту на поставку № 04/23 від 22.08.2023 року.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією (МД) № 23UA97U9 від 28.12.2023 позивачем подані документи, які зазначені у графі 44 МД.

Одеською митницею відправлено повідомлення Декларантові, в якому запропоновано надати додаткові документи, окрім тих документів, які були подані раніше та які передбачені ч. 2 ст. 53 МКУ.

На виконання вказаного запиту, позивачем/декларантом надіслано лист № 28/12-23-1 від 28.12.2023 р., в якому викладені аргументи щодо безпідставності зауважень та вимоги надати додаткові документи, разом з яким було надано додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості, а саме: прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 20.12.2023 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 20-42/12-2023 від 28.12.2023 року, розрахунок ціни (калькуляція) б/н від 23.12.2023 року та копія митної декларації країни відправлення № 23353300EX00007355 від 23.12.2023 р. (Експортна декларація).

28.12.2023 року Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000884/2 від 28.12.2023 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2023/001669 від 28.12.2023 року.

У Рішенні про коригування митної вартості в якості підстави для витребування додаткових документів та збільшення митної вартості відповідачем зазначено таке:

1) відповідно до пп. в) п.2 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) згідно контракту 04/23 від 22.08.2023 передбачено передплату або 100% або 14 днів після здійснення митного оформлення, ні в одному документі не має чіткого зазначення умов оплати. Платіжні документи не надавалися.

Щодо додатково наданих декларантом документів митний орган у оскаржуваному рішенні зазначив, що у наданому висновку експерта щодо ціни на товар від зазначено, що інформація, у висновку взята з незалежних джерел, але експерт не проводив спеціальної перевірки її достовірності. Вищезазначений висновок носить виключно інформаційний характер і не може бути визначальними при здійснені контролю за правильністю визначення митної вартості товарів. В додатково наданій копії митної декларації країни відправлення від наявне посилання на наявне посилання на Faturа Y, яка до митного оформлення не надавалася. У калькуляції не зазначається вартість навантажувально розвантажувальних робіт.

Відповідно до Рішення про коригування, митна вартість товару була відкоригована в бік збільшення її розміру, а саме: митну вартість товару збільшено до USD 36 540,00, у порівнянні із заявленою декларантом митною вартістю USD 20 300,00.

Позивач не погоджуючись з таким рішеннями звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи питання про правомірність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товару, суд враховує такі приписи діючого законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами 4 та 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю.

До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 встановлений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: (далі їх перелік).

Також згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки, або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

У цій справі при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, інвойсу та інших документів постачальника, враховуючи витрати на перевезення.

Висновки суду щодо прийнятого рішення відповідачем є наступними.

1. Щодо вартості пакування, позивач зазначає, що відповідно до умов зазначеного контракту обов`язок пакування покладається на постачальника товару та при поставці товару витрати з пакування закладалися до йог вартості і додатковому відшкодуванню з боку покупця не підлягали.

Суд не погоджується з висновками відповідача, оскільки відповідно до п. 7.2 Контракту на поставку № 04/23 від 22.08.2023 року, обов`язок упаковки і маркування товару покладений на постачальника. Ці витрати закладаються самостійно постачальником у вартість товару і додатковому відшкодуванню з боку покупця не підлягають. (а.с. 35-40)

Суд зазначає, що даному випадку вартість пакування не є витратами, які понесені покупцем, у зв`язку з чим не є такими, що додатково включаються у митну вартість товару, а відтак, у інвойсі та інших супровідних документах правомірно не зазначено окремо вартості пакування та тари, оскільки їх вартість входить до вартості товару та є її складовою частиною.

Відповідачу до митного оформлення надавалася Калькуляція, в якій зазначено, що постачальником до ціни товару додано таку складову, як вартість тари та пакування.

Таким чином, вимоги митного органу про надання числових даних щодо вартості пакування не ґрунтуються на вимогах митного законодавства.

На думку суду, існування документів які визначають числові значення вартості упаковки взагалі не визначено законодавством, але вони можуть створюватись за власним розсудом продавця та жодним чином не можуть вимагатись покупцем чи митним органом в силу того, що це не передбачено законодавством. Ціна товару це фундаментальна економічна категорія, яка означає кількість грошей, за яку продавець згоден продати, а покупець готовий купити одиницю товару. Це кількісно визначена величина втіленої в ньому живої праці, важливою складовою якої є витрати виробництва, що визначаються після закінчення виробничого процесу, а також доведення товару до конкурентного вигляду, його оформлення в тому числі і пакування.

За певних умов, понесені на виготовлення товару витрати та інші складові його ціни є комерційною таємницею виробника, а тому у митного органу відсутні повноваження та законні підстави вимагати зазначення числових даних щодо вартості пакування за умови зазначення, що вартість пакування включена до ціни товару.

Відповідач мав усі необхідні документи, що містили дані про таку складову митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, а саме дані про те, що вартість упаковки та робіт з пакування були включені до ціни товару та додатковому відшкодування з боку Позивача не підлягали. Вказані вище дані з посиланням на положення Контракту були також зазначені в листі декларанта, що було проігноровано відповідачем під час митного оформлення.

Зазначена вище позиція стосовно включення вартості пакування до митної вартості також закріплена у рішеннях Верховного Суду у справах із подібними обставинами (Постанова від 06.03.2018 р. у справі №815/3142/17, Постанова від 22.01.2019 р. по справі №815/6794/17, Постанова від 18.12.2019 р. по справі №160/8775/18, Постанова від 06.02.2020 р. по справі №520/10709/18, Постанова від 16.07.2020 р. по справі №804/3632/17, Постанова від 17.01.2023 по справі №440/5532/18, Постанова від 07.02.2023 по справі №815/6775/17, Постанова від 21.03.2023 по справі №815/5817/17).

2. Щодо передбаченої контрактом передплати або 100% або 14 днів після здійснення митного оформлення та ненадання платіжних документів позивач зазначив, що відповідач умисно спотворює фактичні дані задля формальної відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості, посилається на положення Контракту, повністю спотворюючи його зміст.

Позивач зазначає, що п. 3.2 Контракту прямо передбачено, що якщо в товаросупровідних документах та/або інвойсі або в інших документах, що стосуються поставки товару, яка здійснюється відповідно до певного інвойсу, не зазначено умову оплати поставки такого товару відповідно до п. 3.1. Контракту, то вважається, що 100% вартості такого товару, що поставляється на підставі певного інвойсу, має бути сплачено постачальнику протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару покупцем, що підтверджується ВМД. Тобто, сторонами Контракту в п. 3.2. фактично закріплено обрання післяплати як умови оплати за замовчуванням, якщо інше не передбачено товаросупровідними документами або інвойсом.

Суд погоджується з такою позицією позивача і зазначає, що сам Контракт було надано Одеській митниці разом з митною декларацію, відповідно до якого сторонами було обрано ту умову оплати товару, яка передбачає післяплату, а саме 100% вартості товару має бути сплачено протягом 14 днів після закінчення митного оформлення, що підтверджується ВМД.

Таким чином, на підставі вищезазначеного можна зробити висновок, що умови оплати чітко визначені Контрактом, а декларантом не було надано до митного оформлення банківських платіжних документів, що підтверджують оплату товару, з об`єктивних причин, оскільки товар на момент розмитнення ще не був оплачений.

3. Щодо зауважень митного органу по додатково наданим документам позивач зазначає, що посилання відповідача про непроведення експертом перевірки достовірності незалежних джерел, на які йде посилання у висновку, є необґрунтованим, оскільки не ґрунтується на вимогах законодавства.

На думку суду, така вимога митного органу взагалі є надуманою, оскільки відповідач не зазначає яким нормативним актом, порядком чи методикою, передбачена необхідність перевірки експертом достовірності незалежних джерел на які йдеться посилання у висновку та у який спосіб? При цьому, відповідачем зазначається про те, що висновок має лише інформаційний характер.

Як встановлено судом, позивач подав такий висновок за власним бажанням на підтвердження митної вартості товару, але наявність такого висновку не є визначальною при встановленні митної вартості та не може мати наслідком відмову в оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю.

Щодо невключення постачальником до Калькуляції витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи позивач зазначив, що калькуляція це документ, який складається постачальником і позивач не має впливу на його зміст.

Крім того, відповідно до п. 4.5 Контракту обов`язок та витрати з навантаження/вивантаження товару, що пов`язані з транспортуванням такого товару до порту або іншого місця ввезення на митну територію України покладаються на постачальника та такі витрати самостійно закладаються постачальником до ціни товару та додатковому відшкодуванню з боку покупця не підлягають.

Судом перевірені зазначені умови Контраку і вони знайшли повне підтвердження, оскільки викладені зрозуміло та однозначно у п. 4.5.

Таким чином, не відображення у калькуляції витрат на завантаження та розвантаження вантажу під час транспортування, жодним чином не впливає на визначення митної вартості товару та за правилами ч. 10 ст. 58 МК України ці складові не підлягають додаванню декларантом з метою визначення митної вартості товару.

Встановлення митним органом різниці в ціні свідчить про наявність підстав до більш детального аналізу комерційних умов зовнішньоекономічної операції, за якою до митного оформлення пред`явлено товари. Виявлена різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю тотожних товарів згідно з інформаційними ресурсами не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що надані разом з митними деклараціями документи у своїй сукупності є достатніми для перевірки митної вартості визначеної відповідно до ціни контракту.

Наведені у рішеннях митного органу застереження, не є такими, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів за основним методом, оскільки використані декларантом відомості підтверджені документально, визначені кількісно і є достовірні, тобто наявні всі складові митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні. А тому не можуть застосовуватись другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МК України.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає про те, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу з чим суд погоджується, оскільки це вимога закону. Але, на думку суду, такий обов`язок виникає тільки за умови неможливості визначення ціни товару на підставі поданих позивачем до митного органу документів. Оскільки суд приходить до висновку, що позивач разом з митною декларацією було подано достатньо документів які в повній мірі відображають ціну товару, то такий обов`язок позивач виконав ще до звернення до суду.

Вивчивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, дослідивши письмові докази надані сторонами та враховуючи приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки позивачем доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

В той же час, відповідач не надав суду належні та допустимі докази, не навів правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке на думку суду не відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав: договір про надання юридичних послуг, додаток до договору, акт наданих послуг, ордер адвоката.

Так, за умовами договору винагорода за надані адвокатом послуги визначається згідно з прайсом, що є невід`ємним додатком до даного договору та додатковими угодами до цього договору, що встановлюють окремий порядок сплати винагороди адвокату за певні види послуг (п. 5).

Загальна вартість наданих адвокатом послуг склала 6500,00 грн, з яких: підготовка позовної заяви 5000,00 грн, представництво клієнта у суді (письмове провадження) 1500,00 грн.

Проаналізувавши зміст поданої заяви, дослідивши матеріали справи, співставивши наведені позивачем аргументи із категорією цієї справи, врахувавши заперечення відповідача, суд вважає, що заявлена до стягнення сума за підготовку позовної заяви 5000,00 грн є співмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг.

Необхідно зауважити, що представництво інтересів клієнта у суді у справі, яка розглянута у письмовому провадженні, не може бути виставлено окремою послугою адвоката вартістю 1500,00 грн, оскільки незрозумілим є із яких дій адвоката складається така послуга та яку кількість часу ним витрачено на її реалізацію. Тому суд не враховує такий вид послуги.

Варто також зауважити, що усі заяви та документи подавались представником до суду через систему Електронний суд, що не потребувало особистої явки представника до приміщення суду та відповідно додаткових витрат часу на представництво клієнта у суді.

Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ТОВ ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати Рішення Одеської митниці про коригування митної вартості №UA500500/2023/000884/2 від 28.12.2023 року, картку відмови в прийняти митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2023/001669 від 28.12.2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці () на користь ТОВ ДУНАЙСЬКА ІМПОРТНА КОМПАНІЯ (, 68094, Одеська область, м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна 1) судовий збір у сумі 4844,80 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.