Справа № 160/7467/24
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2024 рокуСправа №160/7467/24
21 березня 2024 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області переглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 01.02.2024р. з урахуванням спірних періодів згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , а саме: з 01.02.1983 по 14.06.1988; з 15.06.1988 по 24.02.1997.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
04 квітня 2024 року від Головного управління ПФУ в Кіровоградській області надійшов відзив, в якому він заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що в ході розгляду документів до страхового стажу не враховано період трудової діяльності згідно записів трудової книжки колгоспника ( НОМЕР_2 ): з 01.02.1983 по 14.06.1988, оскільки інформація про трудову участь в громадському господарстві, є неповною, а саме - записи про встановлений та вироблений мінімум вихододнів не завірено підписами відповідальних осіб та печаткою колгоспу. Також страховий стаж не враховано згідно довідки від 29.12.2023 № 35, оскільки відсутні відомості про реорганізацію колгоспу імені Леніна в аграрно-виробничу спілку ДІОН. з 15.06.1988 по 24.02.1997, оскільки відсутні відомості про реорганізацію колгоспу Україна в аграрно-виробничу спілку ДІОН. Також страховий стаж не враховано згідно довідок про стаж від 29.12.2023 № 37 та про заробітну плату від 29.12.2023 № 32, оскільки відсутні відомості про реорганізацію колгоспу Україна в аграрно-виробничу спілку ДІОН. Додатково зазначаємо, що довідка про заробітну плату від 29.12.2023 № 32 потребує перевірки обґрунтованості її видачі та достовірності поданих даних. Відповідно, відсутнє право на призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону №1058 через недостатню кількість страхового стажу.
04 квітня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надійшло клопотання про залучення співвідповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 р. у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про залучення відповідача в адміністративній справі №160/7467/24 відмовлено.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що 01.02.2024 р. позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління ПФУ в Кіровоградській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивачки.
Рішенням Головного управління ПФУ в Кіровоградській області від 07.02.2024 р. №89 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У вказаному рішенні зазначено, що в ході розгляду документів до страхового стажу не враховано період трудової діяльності згідно записів трудової книжки колгоспника ( НОМЕР_2 ):

- з 01.02.1983 по 14.06.1988, оскільки інформація про трудову участь в громадському господарстві, є неповною, а саме - записи про встановлений та вироблений мінімум вихододнів не завірено підписами відповідальних осіб та печаткою колгоспу. Також страховий стаж не враховано згідно довідки від 29.12.2023 №35, оскільки відсутні відомості про реорганізацію колгоспу імені Леніна в аграрно-виробничу спілку «ДІОН».

- з 15.06.1988 по 24.02.1997, оскільки відсутні відомості про реорганізацію колгоспу «Україна» в аграрно-виробничу спілку «ДОН». Також страховий стаж не враховано згідно довідок про стаж від 29.12.2023 №37 та про заробітну плату від 29.12.2023 № 32, оскільки відсутні відомості про реорганізацію колгоспу «Україна» в аграрно-виробничу спілку «ДІОН». Додатково зазначаємо, що довідка про заробітну плату від 29.12.2023 №32 потребує перевірки обґрунтованості її видачі та достовірності поданих даних.

Відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 10.02.1983р., позивач в оскаржувані періоди:

- з 01.02.1983р. по 14.06.1988р. працював трактористом у колгоспі ім.Леніна;

- з 15.06.1988р. по 24.02.1997р. працював у колгоспі «Україна».

Не погоджуючись з спірним рішенням відповідача, та вважаючи його протиправним позивач звернувсядо суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При цьому, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; на підставі показань свідків; даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

В рішенні від 07.02.2024 р. за № 89, вказано, що до страхового стажу не враховано період трудової діяльності згідно записів трудової книжки колгоспника ( НОМЕР_2 ):

- з 01.02.1983 по 14.06.1988, оскільки інформація про трудову участь в громадському господарстві, є неповною, а саме - записи про встановлений та вироблений мінімум вихододнів не завірено підписами відповідальних осіб та печаткою колгоспу. Також страховий стаж не враховано згідно довідки від 29.12.2023 №35, оскільки відсутні відомості про реорганізацію колгоспу імені Леніна в аграрно-виробничу спілку «ДІОН».

- з 15.06.1988 по 24.02.1997, оскільки відсутні відомості про реорганізацію колгоспу «Україна» в аграрно-виробничу спілку «ДОН». Також страховий стаж не враховано згідно довідок про стаж від 29.12.2023 №37 та про заробітну плату від 29.12.2023 № 32, оскільки відсутні відомості про реорганізацію колгоспу «Україна» в аграрно-виробничу спілку «ДІОН». Додатково зазначаємо, що довідка про заробітну плату від 29.12.2023 №32 потребує перевірки обґрунтованості її видачі та достовірності поданих даних.

З цього приводу суд зазначає таке.

Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №58 від 29.07.1993.

Так, відповідно п.2.1. Інструкції №58 трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище,ім`я по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіху роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до п. 2.3. Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом з 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пунктів 2.26.-2.27. Інструкції №58 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з вищенаведених норм права вбачається, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів про прийом на роботу, переведення звільнення, наказів (розпоряджень), та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 р. у справі №677/277/17.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17.

Разом з цим, суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічні норми містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно із трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_2 від 10.02.1983р., позивач в оскаржувані періоди:

- з 01.02.1983р. по 14.06.1988р. працював трактористом у колгоспі ім.Леніна;

- з 15.06.1988р. по 24.02.1997р. працював у колгоспі «Україна».

Крім цього, у трудовій книжці колгоспника наявні відомості про «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві» та «виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві» згідно з яким:

у 1983 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 230; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 237;

у 1984 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 280; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 287;

у 1985 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 280; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 329;

у 1986 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 280; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 295;

у 1987 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 280; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 323;

у 1988 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 135; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 158;

у 1988 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 145; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 145;

у 1989 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 280; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 305;

у 1990 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 282; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 315;

у 1991 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 282; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 359;

у 1992 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 282; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 323;

у 1993 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 282; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 297;

у 1994 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 282; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 303;

у 1995 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 282; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 300;

у 1996 році прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі у громадському господарстві 282; виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 317;

у 1997 році виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві 56;

Відповідно до пунктів 1, 2, 6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 02.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» (в редакції від 15.08.1990), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх у члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року обчислюється за фактичною тривалістю роботи тільки тоді, коли член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин.

Суд зазначає, що робота позивача в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 підтверджується її записами, яка є основним документом про трудову діяльність членів колгоспників, до якої вносяться відомості, зокрема про трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). При цьому, трудова книжка колгоспника свідчить про те, що позивач виконував річний мінімум трудової участі в колгоспі у період з 01.02.1983 по 14.06.1988, з 15.06.1988 по 24.02.1997.

Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, такі записи, про роботу як членів колгоспу - у тому разі, коли чинним законодавством передбачене зарахування цієї роботи в загальний трудовий стаж працівників. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві (п.2.17).

Таким чином, до стажу роботи зараховується робота, у тому числі, на підставі членства в колгоспах. При цьому, записи про роботу як членів колгоспу заноситься до трудової книжки до занесення відомостей про роботу у колгоспі.

З огляду на викладене, суд зазначає, що періоди роботи позивача з 01.02.1983 по 14.06.1988, з 15.06.1988 по 24.02.1997 має бути зарахований до його страхового стажу.

Крім того, як указано вище, позивач не може і не повинен нести відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальними працівниками підприємств, де працював позивач, з огляду на що, суд не погоджується з оскаржуваним рішенням органів пенсійного фонду в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 01.02.1983 по 14.06.1988; з 15.06.1988 по 24.02.1997р.

Також відповідач посилається на відсутність інформації про реорганізацію колгоспу, однак за наявності у нього трудової книжки колгоспника, у суду відсутні сумніви щодо роботи позивача в колгоспі ім. Леніна та колгоспу ім. Україна.

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом з тим, з метою ефективного захисту прав позивача, керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України, якими передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, у цьому випадку, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 01.02.1983 по 14.06.1988; з 15.06.1988 по 24.02.1997р.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довели правомірності не зарахування позивачу періодів його роботи згідно трудової книжки до стажу, та відмовив у призначенні пенсії за віком, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому підлягає стягненню з Головного управління ПФУ в Кіровоградській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-262 КАС України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул.Соборна, 7а, м.Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 07.02.2024 р. №89.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди з 01.02.1983 по 14.06.1988 року в колгоспі ім.Леніна та з 15.06.1988 по 24.02.1997р. в колгоспі ім.Україна та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 01.02.2024 року з урахуванням висновків суду у цій справі.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул.Соборна, 7а, м.Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко