Справа № 420/8885/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8885/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому позивач просить суд: - визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому - ОСОБА_1 , компенсації за всі не використані за час проходження військової служби дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік; - зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на його - ОСОБА_1 , користь компенсацію за всі не використані за час проходження військової служби дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.09.2018 року.

Позивач зазначив, що до 14.09.2018 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , в період служби брав безпосередню участь у бойових діях, у зв`язку з чим йому 27.04.2016 року видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .

В подальшому наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.09.2018 №173 його звільнено з військової служби в запас та наказом командира в/ НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 14.09.2018 №205 виключено зі списків військової частини.

Однак при звільненні в/чА2613 протиправно не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2016 по 2018 рік, яка передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

15.11.2023 представником позивача подано до в/ч НОМЕР_1 адвокатський запит №180/23, у якому просив про отримання інформації щодо підстав невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2016 по 2018 та розміру належної до виплати компенсації.

Адвокатський запит отримано відповідачем 22.11.2023 року, що підтверджується інформацією ДП «Укрпошта» про вручення поштового відправлення №018. Проте, станом на 20.03.2024, відповідь на вказаний адвокатський запит не надано.

Позивач вважає, що має право на грошову компенсацію за додаткову оплачувану відпустку за 2016-2018 р.р., оскільки він є учасником бойових дій та вважає, що під час вирішення даної справи підлягають врахуванню правові висновки Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 25.03.2024 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 15.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в електронній формі.

Ухвала суду від 15.04.2024 року доставлена до електронного кабінету відповідача через підсистему «Електронний суд» 15.04.2024 року. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позов, інших заяв та клопотань від відповідача не надходило (згідно автоматизованої системи діловодства Одеського окружного адміністративного суду вхідної кореспонденції по справі станом на 31.05.2024 року не зареєстровано).

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Спірні правовідносини виникли між в/ч НОМЕР_1 та військовослужбовцем ОСОБА_1 щодо невиплати компенсації втрати частини доходів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив військову службу у періоди з 01.08.1994 по 14.09.2018 та з 15.07.2019 по 07.09.2023, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 .

Згідно з витягом з наказу Військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.10.2010 №142 майора ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 06.10.2010 №483 на посаду командира ремонтної роти в/ч НОМЕР_1 , вважати, що вибув до нового місця служби в м. Болград Одеської області, з 13 жовтня 2010 року виключити із списків особового складу.

У військовому квитку серії НОМЕР_4 містяться записи в розділі 10 (Участь у бойових діях), згідно яких позивач брав участь в Антитерористичній операції (АТО) в періоди з 21.10.2015 по 18.12.2015 та з 18.01.2018 по 25.03.2018. Також позивач брав участь в Операції Об`єднаних сил (ООС) в періоди з 26.07.2019 по 18.10.2019 та з 09.09.2020 по 13.11.2020.

27.04.2016 року позивачу видане посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .

Наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.09.2018 №173 позивача звільнено з військової служби в запас за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.09.2018 №205 припинено дію контракту, який був подовжений понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації майору ОСОБА_1 . Вирішено з 14.09.2018 року виключити позивача зі списків військової частини.

Також наказом від 14.09.2018 №205 визначено, що основну щорічну відпустку за 2018 рік позивач не використав, вирішено виплатити грошову компенсацію за 31 добу невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік.

Відповідно до довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення з 01.01.2016 по 14.09.2018 ОСОБА_1 у вересні 2018 виплачено 15029,53 грн коменсації за невикористану щорічну основну відпустку згідно наказу від 14.09.2018 №205. Між тим, у період з січня 2016 по серпень 2018 позивачу не виплачувалась коменсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій.

Позивач вважаючи, що йому повинна була виплачена компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій з 2016 по 2018 рік, звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини, регламентовані Законом України «Про відпустки» від 05.11.1996 №504/96-ВР (далі Закон №504/96-ВР), Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ), Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ).

Статтею 4 Закону №504/96-ВР встановлені види щорічних відпусток, а саме: основна та додаткова, а також інші додаткові відпустки.

Статтею 16-2 Закону №504/96-ВР встановлена додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, зокрема, учасникам бойових дій додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-ХІІ встановлені пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, зокрема, учасникам бойових дій надається така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п.8 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються, відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

За змістом п.14 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Стаття 16-2 Закону №504/96-ВР знаходиться у розділі ІІІ вказаного Закону, який має назву «Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі у змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності», проте, зміст статті свідчить про те, що вказана відпустка надається тривалістю 14 календарних днів на рік, тобто щорічно тривалістю 14 днів.

Крім того, статтею 10 Закону №504/96-ВР розділу ІІ «Щорічні відпустки» регламентований порядок надання щорічних відпусток.

Згідно з п.8 ч.14 ст.10 Закону №504/96-ВР щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону №3551-ХІІ. Вказана норма співвідноситься з п.12 ст.12 Закону №3551-ХІІ.

Таким чином, позивачу, який не використав щорічну додаткову відпустку за період з 2016 по 2018, при його звільненні відповідач повинен був нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку.

Крім того, суд вважає, що вказана справа є типовою.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 року по справі №620/4218/18 (зразкова справа) зазначено, що ознаками типової справи є: - позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби; - відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені; - підстави спору: а) фактичні відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби та не нарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; - предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період, визначений підпунктами 17-18 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період, визначений підпунктами 17-18 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Верховний Суд у рішенні від 16.05.2019 року по справі №620/4218/18 зазначив, що, відповідно до ч.14 ст.101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки, їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2015 року по 2018 рік.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 21.08.2019 року залишила без змін рішення Верховного Суду від 16.05.2019 року по зразковій справі №620/4218/18.

У постанові ВП Верховного Суду від 21.08.2019 року також зазначено, що грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Таким чином, згідно правового висновку Верховного Суду, дія особливого періоду не є підставою для не нарахування та невиплати військовослужбовцю при його звільненні компенсації за невикористану додаткову відпустку, у зв`язку з чим суд не приймає відповідні доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов. Також не є підставою для невиплати компенсації за невикористану відпустку відсутність відповідної заяви військовослужбовця, оскільки саме військова частина повинна нарахувати та виплатити всі належні військовослужбовцю кошти при його звільненні.

Також відповідно до п.19-21 ч.1 ст.6 Закону 3551-XII Кабінет Міністрів України постановою від 20.08.2014 року №413 затвердив Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

Відповідно до п.1 Порядку він визначає процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та категорії таких осіб.

У п.2 наведений перелік осіб, яким надається статус учасника бойових дій, а пунктом 4 визначений перелік документів про залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення, заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Вказаний Порядок змінювався, але і на час надання позивачу статусу учасника бойових дій було визначено про подання документів протягом 30 днів є дня завершення особами виконання завдань антитерористичної операції. Такі документи подавались до Комісій, які протягом місяця вивчають документи та вирішують питання про наявність підстав для надання статусу учасника бойових дій, шляхом прийняття відповідного рішення.

Відповідно до п.9 особам, яким надано статус учасника бойових дій видається посвідчення учасника бойових дій.

Постановою КМУ №302 від 12.05.1994 року «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі Положення).

У пункті 2 Положення вказано, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Учасникам бойових дій видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій» (абз.2 п.3 Положення).

У копії посвідчення позивача наданого ним до позову також зазначено, що пред`явник посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Надання особі статусу учасника бойових дій це фактично визнання державою у встановленому порядку відповідного положення такої особи в державі.

Таким чином, тільки після надання у встановленому порядку (надання документів до відповідної комісії, їх перевірка, розгляд та прийняття позитивного рішення) статусу учасника бойових дій така особа починає користуватися пільгами учасника бойових дій.

Оскільки позивач отримав посвідчення учасника бойових дій 27.04.2016 року, то саме з цього часу він має право на пільги для учасника бойових дій.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 27.04.2016 року (дати отримання статусу учасника бойових дій) по 14.09.2018 року (дату виключення з обліку військової частини), виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу військової частини 14.09.2018 року; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 27.04.2016 року по 14.09.2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу військової частини 14.09.2018 року.

Також у змісті позову позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати з правничої допомоги у розмірі 1000 грн.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Частинами 4-7 ст.134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом даної справи до суду надані копії документів, укладених між ОСОБА_1 та адвокатом Ліпенко Ю.К., а саме: договір про надання правової допомоги №43/23 від 08.11.2023, замовленням про надання правової допомоги №2 від 08.11.2023, та квитанцією про оплату від 19.02.2024.

Згідно з п.5.1 договору про надання правової допомоги №43/23 від 08.11.2023сторони погодили, що гонорар адвоката, порядок та строки його оплати визначаються сторонами у замовленнях про надання послуг.

Відповідно до замовленням про надання правової допомоги №2 від 08.11.2023 сторонами узгоджено надання адвокатом за дорученням клієнта правової допомоги, що полягатиме у підготовці позовної заяви. Вартість замовлення становить 1000 грн та сплачується клієнтом адвокатом протягом 10 днів з моменту підписання замовлення.

08.11.2023 року ОСОБА_1 сплачено погоджений гонорар адвоката Ліпенко Ю.К. у розмірі 1000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 08.11.2023 року.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Дослідивши зміст наданих адвокатом доказів, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим та пропорційним до об`єму наданих послуг, враховуючи наступне.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд вважає необхідним врахувати наступні висновки Верховного Суду.

Так, у додатковій постанові від 05.09.2019 року по справі №826/841/17 Верховний Суд дійшов правового висновку, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, витрати на правничу допомогу мають бути фактичними в розрізі реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а їх розмір повинен бути обґрунтований та документально підтверджений.

Суд вважає, що наявна дійсна необхідність у надані адвокатом позивачу послуги з підготовки позовної заяви.

Враховуючи фактичний об`єм наданих послуг з правничої допомоги, в розрізі критеріїв їх реальності та необхідності, суд дійшов висновку, що заявлений розмір судових витрат в 1000 грн є співмірним зі складністю справи, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань в/ч НОМЕР_1 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 132, 134, 139, 242-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 27.04.2016 по 14.09.2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу військової частини 14.09.2018 року.

Зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 27.04.2016 по 14.09.2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу військової частини 14.09.2018 року.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати професійної правничої допомоги у розмірі 1000 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва