Справа № 140/401/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/401/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

за участю секретаря судового засідання Клочко А.С.,

представника позивача Світлицької З.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо нерозгляду заяви від 31 жовтня 2023 року та неприйняття рішення за результатами розгляду цієї заяви; зобов`язання прийняти рішення про перегляд та скасування рішення, оформленого пунктом 19 протоколу засідання житлової комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ) від 28 січня 2006 року №55 зі змінами, затвердженими пунктом 2 протоколу від 20 лютого 2006 року №58, в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, та прийняти рішення про взяття ОСОБА_1 на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, із зазначенням дати зарахування з первинної дати постановлення на облік відповідно до наявних документів в обліковій справі військовослужбовця ОСОБА_2 та членів його сім`ї, затвердити рішення житлової комісії командиром ІНФОРМАЦІЯ_5 та оголосити в наказі.

Позов обґрунтований тим, що військовослужбовець ОСОБА_2 з 03 березня 1995 року перебував на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, разом із членами своєї сім`ї, серед яких позивач ОСОБА_1 (мати). Згідно з протоколом засідання житлової комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 від 28 січня 2006 року №55 зі змінами, затвердженими протоколом від 20 лютого 2006 року №58 (рішення прийнято на підставі вимоги у листі Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 06 лютого 2006 року №303/23/1/163/326) ОСОБА_2 надано трьохкімнатну квартиру на склад сім`ї чотири особи, включаючи матір ОСОБА_1 , що зобов`язувало їх звільнити службову двокімнатну квартиру. Між тим рішенням Ковельського міськвиконкому при прийнятті рішення від 24 квітня 2006 року видано ордер на інше житло на три особи, без врахування ОСОБА_1 , яка за таких обставин залишилась проживати у службовому житлі, оскільки свої житлові умови не покращила. З цих підстав рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинької області від 30 травня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 09 серпня 2007 року, відмовлено у позові про виселення ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що має право на поліпшення житлових умов та взяття її на квартирний облік з первинної дати постановлення на облік за документами облікової справи військовослужбовця ОСОБА_2 , у зв`язку із чим через свого представника звернулася із письмовою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якій, виходячи із повноважень житлової комісії згідно з приписами пункту 7 розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31 липня 2018 року №380, просила переглянути і скасування рішення, оформлене пунктом 19 протоколу засідання житлової комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 від 28 січня 2006 року №55, зі змінами затвердженими пунктом 2 протоколу від 20 лютого 2006 року №58, в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, прийняти рішення про взяття її на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, із зазначенням дати зарахування з первинної дати постановлення на облік, відповідно до документів в обліковій справі ОСОБА_2 та членів його сім`ї та рішення житлової комісії затвердити командиром військової частини та оголосити в наказі. Однак відповіді на таку заяву не було отримано ні у строки, визначені Законом України «Про звернення громадян», ні до часу подання позовної заяви. На адвокатський запит відповідач також не проінформував про результати розгляду заяви.

На переконання позивача, відповідно до пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380, відповідач самостійно мав би у тримісячний строк з дня набрання чинності цим наказом провести перевірку житлових умов та інвентаризацію облікових справ осіб, які у попередні роки були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, за результатами яких видати відповідні накази про їх зарахування на облік із зазначенням дати зарахування відповідно до наявних документів в облікових справах.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити у спосіб, нею визначений, врахувавши відсутність у відповідача дискреційних повноважень у цьому разі.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.62 том 1).

Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, на стороні відповідача - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир (далі КЕВ міста Володимир) (а.с.91 том 1).

У відзиві на позов (а.с.99-104 том 1) відповідач у задоволенні позову просив відмовити. Зазначив, що не заперечує тієї обставини, що ОСОБА_1 як член сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 перебувала на квартирному обліку. Відповідно до протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 від 20 лютого 2006 року №58 ОСОБА_2 в порядку поліпшення житлових умов була надана квартира на склад сім`ї чотири особи, в тому числі позивачці, зі здачею службової квартири. 21 лютого 2006 року син позивачки та члени його сім`ї, зокрема і ОСОБА_1 , підписали зобов`язання звільнити службове житло. Однак відповідно до протоколу засідання житлової комісії від 13 березня 2006 року №60 ОСОБА_1 , яка була зареєстрована у службовій квартирі 27 січня 2006 року, перед безпосереднім отриманням військовослужбовцем (її сином) квартири для постійного користування, виключено із членів сім`ї, а ОСОБА_2 та членам його сім`ї надана квартира й зобов`язано здати службову квартиру й знятися з квартирного обліку. Поряд з тим позивач 15 квітня 2021 року зверталася із завою до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо поновлення на квартирному обліку. Протоколом житлової комісії від 07 травня 2021 року №155 прийнято рішення відмовити у зверненні ОСОБА_1 , оскільки поновлення на квартирний облік громадян не входить до повноважень житлової комісії.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року клопотання ІНФОРМАЦІЯ_5 про залишення позовної заяви без розгляду повернуто без розгляду (а.с.125-126 том 1).

Ухвалою суду від 22 лютого 2024 року розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження; прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову (а.с.144-145 том 1).

Ухвалою суду від 07 березня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено на тридцять днів строк підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду та на підставі частини третьої статті 123, частини тринадцятої статті 171 КАС України позовну заяву залишено без руху (а.с.249-252 том 2).

Ухвалою суду від 08 травня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено розгляд справи.

Ухвалою суду від 08 травня 2024 року в задоволенні заяви про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду в частині позовних вимог відмовлено, а позов залишено без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення, викладеного в протоколі від 13 березня 2006 року №60 (а.с.21-24 том 2).

Ухвалою суду від 08 травня 2024 року закрито провадження у справі та справу в решті позовних вимог призначено розгляду по суті (а.с.25 том 2).

Заслухавши у судовому засіданні вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Відповідно до матеріалів облікової справи №87 майора запасу ОСОБА_2 на отримання житла (а.с166-184 том 1) ОСОБА_1 перебувала на квартирному обліку як член сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який згідно з протоколом засідання житлової комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 від 07 лютого 2005 року №29 зарахований на квартирний облік з 03 березня 1995 року зі складом сім`ї чотири особи та включений в Книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 за №87 (а.с.170 зворот том 1).

Рішенням житлової комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформленим пунктом 19 протоколу засідання комісії від 28 січня 2006 року №55, вирішено на підставі надходження черговості по списку загальної черги надати в порядку поліпшення житлових умов ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї три особи, у тому числі дружина та донька, зі здачею службового житла (а.с.22-25 том 1). Згідно з рішенням житлової комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 у протоколі засідання комісії від 17 лютого 2006 року №57 пункт 19 протоколу засідання комісії від 28 січня 2006 року №55 викладено у новій редакції, якою надано ОСОБА_2 вказану вище квартиру на склад сім`ї чотири особи, включаючи матір ОСОБА_1 (а.с.110 том 1).

Надалі рішенням житлової комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 від 20 лютого 2006 року №58 відмінено протокол засідання комісії від 17 лютого 2006 року №57 та розглянуто рекомендації Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління (а.с.29-32 том 1); враховуючи ці рекомендації пункт 19 протоколу засідання комісії від 28 січня 2006 року №55 викладений у новій редакції про надання вказаної квартири ОСОБА_2 на склад сім`ї чотири особи, включаючи матір ОСОБА_1 ; затверджено протокол від 28 січня 2006 року №55 зі змінами, внесеними протоколом від 20 лютого 2006 року №58 (а.с.26-28, а.с.109 том 1).

21 лютого 2006 року ОСОБА_2 та члени його сім`ї ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_1 (мати) надали письмове зобов`язання звільнити службову квартиру (а.с.105 том 1).

Рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 у протоколі від 13 березня 2006 року №60 пункт 2 протоколу від 20 лютого 2006 року №58 викладено у новій редакції, згідно з якою зазначену квартиру надано ОСОБА_2 на склад три особи (він, дружина, донька) зі зняттям з квартирного обліку; ОСОБА_1 (матір) виключено із членів сім`ї ОСОБА_2 , які перебувають разом із ним на квартирному обліку, у зв`язку із відсутністю в обліковій справі відповідних документів (а.с.108 том 1).

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2007 року у справі №2-746/07, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 09 серпня 2007 року, було встановлено, що рішенням Ковельського міськвиконкому ОСОБА_2 було видано ордер на двокімнатну квартиру на склад сім`ї три особи. Відповідно до резолютивної частини рішення суд задовольнив позов частково: виселив ОСОБА_2 зі службового житла без надання іншого житла, а в позові про виселення ОСОБА_1 без надання іншого житла відмовлено (а.с.195-196 том 1).

З матеріалів справи слідує, що житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_9 розглянула заяву ОСОБА_1 від 15 квітня 2021 року (вх. №1306) про поновлення її на квартирному обліку. Рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 у протоколі засідання комісії від 07 травня 2021 року №155 відмовлено ОСОБА_1 у зверненні щодо поновлення на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, оскільки поновлення громадян на квартирний облік у повноваження житлової комісії не входить (а.с.107 том 1). Про прийняте рішення ОСОБА_1 інформована листом ІНФОРМАЦІЯ_9 від 14 травня 2021 року №678 (а.с.194 зворот том 1).

31 жовтня 2023 року позивач через свого представника адвоката Світлицьку З.О. звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_5 (житлової комісії) із заявою, у якій просила переглянути і скасувати рішення, оформлене пунктом 19 протоколу засідання житлової комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 від 28 січня 2006 року №55 зі змінами, затвердженими пунктом 2 протоколу від 20 лютого 2006 року №58, в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку; прийняти рішення про взяття ОСОБА_1 на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, із зазначенням дати зарахування з первинної дати постановлення на облік відповідно до наявних документів в обліковій справі військовослужбовця ОСОБА_2 та членів його сім`ї; рішення житлової комісії затвердити командиром військової частини та оголосити в наказі (а.с.35-38 том 1). Заяву від 31 жовтня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав 03 листопада 2023 року, що вбачається з трекінгу відправлення на сайті АТ «Укрпошта» (а.с.39-40 том 1).

Надалі адвокат Світлицька З.О. зверталася із адвокатським запитом від 05 грудня 2023 року, у якому просила повідомити про результати розгляду заяви від 31 жовтня 2023 року (а.с.41-42 том 1).

Матеріали справи не містять доказів про результати розгляду заяви від 31 жовтня 2023 року, поданої в інтересах ОСОБА_1 .

У цьому спорі оскаржується бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви від 31 жовтня 2023 року, якою порушено питання перегляду рішення житлової комісії, оформленого пунктом 19 протоколу засідання житлової комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 від 28 січня 2006 року №55 зі змінами, затвердженими пунктом 2 протоколу від 20 лютого 2006 року №58, в частині, яка стосується позивача.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Абзацом першим пункту 1 статті 12 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» установлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за №1020/32472; далі Інструкція №380, зі змінами станом на день звернення позивача із заявою від 31 жовтня 2023 року). Ця Інструкція визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей). До членів сім`ї військовослужбовця належать особи, які внесені в особову справу військовослужбовця в порядку, визначеному Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року №333, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 червня 2014 року за №611/25388 (пункт 1 розділу I Інструкції №380).

Згідно з пунктом 4 Наказу №380 за військовослужбовцями та членами їх сімей в тому числі звільненими з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим наказом, зберігається дата зарахування на облік для забезпечення житлом для постійного проживання (за результатами інвентаризації облікових справ); рішення житлових комісій військових частин, об`єднаних житлових комісій, які були прийняті до набрання чинності цим наказом, реалізуються із урахуванням вимог вищезазначеної Інструкції.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції №380 для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі - військова частина) утворюються житлові комісії (далі - житлова комісія військової частини).

Пунктом 5 розділу ІІ Інструкції №380 визначено основні завдання житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій). Ними є: перевірка житлових умов військовослужбовців та членів їх сімей; прийняття рішення з житлових питань, у тому числі із розгляду відповідних рапортів (заяв) військовослужбовців та членів їх сімей з житлових питань; ведення обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями (службовою житловою площею); ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; розгляд заяв, скарг та пропозицій, що виникли під час роботи житлових комісій військових частин, та прийом громадян з житлових питань; видача документів, які створюються житловими комісіями військових частин під час виконання вимог цієї Інструкції; ведення оперативного обліку службових житлових приміщень.

Як установлено пунктом 7 розділу ІІ Інструкції №380, житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва.

За приписами пункту 8 розділу ІІ Інструкції №380 рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі.

Рішення об`єднаної житлової комісії затверджується командиром військової частини підрозділу, який відповідає за організацію роботи об`єднаної житлової комісії, та оголошується в наказі командиром військової частини за місцем проходження військової служби.

Пунктом 13 розділу ІІ Інструкції №380 установлено, що рішення житлових комісій військової частини (об`єднаної житлової комісії) може бути переглянуто житловою комісією, яка прийняла це рішення, або її правонаступником з підстав, передбачених законодавством та цією Інструкцією, а також оскаржено до суду.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 як член сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 перебувала разом із ним на квартирному обліку допоки останньому рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 (пункт 19 протоколу засідання комісії від 28 січня 2006 року №55, зі змінами, затвердженими протоколом від 20 лютого 2006 року №58) в порядку поліпшення житлових умов не було надано окрему квартиру зі зняттям самого військовослужбовця та членів його сім`ї з квартирного обліку.

ОСОБА_1 , якій рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_9 від 07 травня 2021 року №155 відмовлено у вирішенні питання за її зверненням про поновлення на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (а.с.107), з тих підстав, що до повноважень комісії не входить поновлення на квартирному обліку, 31 жовтня 2023 року звернулася до відповідача із завою про перегляд пункту 19 протоколу засідання комісії від 28 січня 2006 року №55, зі змінами, затвердженими протоколом від 20 лютого 2006 року №58, та взяття її на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, з дати постановлення на облік за матеріалами облікової справи військовослужбовця ОСОБА_2 та членів його сім`ї.

За змістом пунктів 5, 7, 13 розділу ІІ Інструкції №380 прийняття рішення з житлових питань, у тому числі із розгляду відповідних рапортів (заяв) військовослужбовців та членів їх сімей з житлових питань, розгляд заяв, скарг та пропозицій, що виникли під час роботи житлових комісій військових частин, та прийом громадян з житлових питань є одним із завдань житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій); рішення житлових комісій військової частини (об`єднаної житлової комісії) може бути переглянуто житловою комісією, яка прийняла це рішення, або її правонаступником.

Поряд з тим заява ОСОБА_1 щодо житлового питання не була розглянута в порядку, визначеному Інструкцією №380 (житловою комісією). Позивач не була проінформована про результати розгляду заяви і згідно із Законом України від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян», яким унормовано порядок реалізації права громадян України на звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, зокрема, із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення; строки розгляду і вирішення звернень (у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, у виняткових випадках - не більше сорока п`яти днів).

На час розгляду справи по суті відповідач не надав доказів, якими були спростовані встановлені судом обставини, зокрема, щодо розгляду і вирішення заяви ОСОБА_1 від 31 жовтня 2023 року та інформування останню про результати розгляду такої заяви, що вказує на його протиправну бездіяльність.

При вирішенні спору суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17, за змістом яких як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Відповідач не повідомив суд про об`єктивні причини, які завадили розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 жовтня 2023 року, тож бездіяльність є протиправною.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частина четверта статті 245 КАС України передбачає, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду. Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Проте у розглядуваному випадку відповідач не прийняв жодного рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , що передбачає застосування судом такого способу захисту порушених прав як визнання бездіяльності щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 31 жовтня 2023 року протиправною. Воднораз не може бути задоволена судом позовна вимога про спонукання відповідача як суб`єкта владних повноважень у публічних правовідносинах на прийняття конкретного рішення, про яке просить позивач, оскільки вирішення порушеного у заяві житлового питання є повноваженням житлової комісії, а суд здійснює функцію судового контролю за уже прийнятими рішеннями (вчиненими діями чи бездіяльністю) суб`єкта владних повноважень, та суд не може підміняти відповідний орган, до компетенції якого належить прийняття відповідного рішення, якщо відповідачем це питання ще не вирішувалося.

Таким чином, позов належить задовольнити частково у спосіб визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви Мостики від 31 жовтня 2023 року та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановленому порядку розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 жовтня 2023 року з інформуванням заявника про результати розгляду заяви, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Позивач просила стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн та 9000,00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката (а.с.16).

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги від 31 жовтня 2023 року, укладеного між адвокатом Світлицькою З.О. та Мостикою Є.О. (а.с.46-50 том 1), додатка до договору від 31 жовтня 2023 року (а.с.51-52 том 1), розрахунку обсягу наданих правничих послуг ОСОБА_1 відповідно до договору про правничу допомогу від 31 жовтня 2023 року (а.с.54-55 том 1), довідки від 05 січня 2024 року про сплату ОСОБА_1 коштів (а.с.54 том 1).

Згідно з додатком до договору сторони погодили за надання адвокатом правничої допомоги, вказаної у пункті 2 договору, у розмірі 9000,00 грн (до прийняття рішення судом першої інстанції за результатом розгляду справи); виплата гонорару (винагороди) проводиться авансом (пункти 1, 3).

Відповідно до розрахунку обсягу наданих правничих послуг (а.с.54-55 том 1) адвокатом надано такі послуги: юридична консультація ОСОБА_1 щодо порядку скасування і перегляду рішення, оформленого пунктом 19 протоколу засідання житлової комісії від 28 січня 2006 року №55 зі змінами, затвердженими пунктом 2 протоколу від 20 лютого 2006 року №58; складання заяви до ІНФОРМАЦІЯ_5 ; складання адвокатських запитів від 05 грудня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 ; складання адміністративного позову у справі. Розмір гонорару 9000,00 грн (фіксований).

Довідкою від 05 січня 2024 року засвідчено сплату ОСОБА_1 коштів у сумі 9000,00 грн у готівковій формі відповідно до умов договору від 31 жовтня 2023 року та додатка до нього (а.с.54 том 1).

Відповідач не заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову.

При вирішенні питання відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу адвоката суд виходить, що така допомога адвокатом надана фактично, обсяг наданих послуг відповідає матеріалам справи; дій, які б спричинили навмисне затягування розгляду справи сторона позивача не допускала, а пред`явлення позову до суду зумовлене ігноруванням звернення позивача (нерозгляду її заяви).

Звертаючись до суду позивач також сплатила судовий збір у сумі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією від 10 січня 2024 року №7533-2352-9138-0698, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.18, 61).

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову частково позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати всього у сумі 4984,48 грн (пропорційно задоволеним вимогам).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир (44700, Волинська область, місто Володимир, вулиця Академіка Глушкова, будинок 1, ідентифікаційний код 07516184) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 31 жовтня 2023 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_10 у встановленому порядку розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 жовтня 2023 року з інформуванням заявника про результати розгляду заяви.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати у сумі 4984,48 грн (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири грн 48 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк

Повний текст рішення складено 31 травня 2024 року