Справа № 320/6825/24
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року № 320/6825/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

До Київського окружного адміністративного суду звернулася гр. ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №02 від 26.07.2023 року про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області призначити пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 17 липня 2023 року, а також зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи протягом липня 1982 року листопада 1996 року, згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_1 від 26.05.1986 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області при призначенні пенсії ОСОБА_1 прийняти до уваги: довідку, видану відділом робітничого постачання Київської ГЕС від 02.11.1992 №546 про періоди роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; розпорядження, видане відділом робітничого постачання Київської ГЕС від 29.04.1986 №22 про направлення на роботу для обслуговування евакуйованого населення з 29.04.1986 по 01.05.1986 року; особовий рахунок за 1986 рік по заробітній платі ОСОБА_1 , виданий ЗАТ СВС-Дніпро від 29.07.1998 року №275, а також довідку про заробіток, видану адміністрацією ГО Александровськ-Сахалінський район Сахалінської області від 04.10.2011 року №373.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. (категорія 2), що підтверджується дублікатом посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Київською обласною державною адміністрацією 29.06.2004 року та має більше 15 років страхового стажу.

Позивачка 15.02.2021 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (зі зменшенням пенсійного віку), відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, в липні 2023 року від ГУ ПФУ у Київській області позивач отримала повідомлення з рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії №02 від 26.07.2023 року, у зв`язку із тим, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи протягом липня 1982 листопада 1996 року. Окрім того, відповідач зазначає, що для підтвердження факту участі на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не надано довідку за формою №122. Також, не прийнято до уваги дані довідки від 02.11.1992 №546; не прийнято до уваги розпорядження від 29.04.1986 №22; не прийнято до уваги дані особового рахунку по заробітній платі позивача за квітень-травень 1986 року.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи протягом липня 1982 року-листопада 1996 року, згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_1 від 26.05.1986, який не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки на титульному аркуші зазначено, прізвище російською Коренная, що не відповідає паспортним даним Позивача, російською Коринная. Також, для підтвердження факту участі на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження Позивачем до заяви від 17.07.2023 не надано довідку за формою № 122, яка передбачена Порядком № 22-1. Дані довідки від 02.11.1992 № 546 про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 29.04.1986 по 30.04.1986 не прийнято до уваги, оскільки не зазначено підстави видачі даної довідки та вищезазначена довідка не відповідає формі довідки № 122. Також, при розгляді документів не прийнято до уваги розпорядження від 29.04.1986 № 22 про направлення на роботу для обслуговування евакуйованого населення з 29.04.1986 по 01.05.1986, оскільки зазначено про відрядження ОСОБА_2 , повне ім`я та по батькові не вказано та прізвище, російською Коренная, не відповідає паспортним даним позивача. Крім того, не зазначено населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи, та дні виїзду в зону.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 , виданого Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 10.02.2001.

Позивачка є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. (категорія 2), що підтверджується дублікатом посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Київською обласною державною адміністрацією 29.06.2004 року.

Як слідує з дублікатів трудових книжок позивачки серія НОМЕР_4 та серії НОМЕР_1 загальний страховий стаж позивачки становить більше 15 років.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 21.12.1985 між рос. « ОСОБА_3 » та рос. « ОСОБА_4 » укладено шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу рос. « ОСОБА_5 ».

Згідно довідки, виданої відділом робітничого постачання Київської ГЕС від 02.11.1992 року №546, ОСОБА_1 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виплачена додаткова заробітна плата в підвищеному розмірі відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 р. за №207-7: в населеному пункті с. Іловниця, з 29.04.1986 р. по 30.04.1986 р. в сумі 52 крб. та 01.05.1986 р. в сумі 52 крб. по коефіцієнту 2.

Із розпорядження №22 від 29.04.1986 року слідує, що рос. « ОСОБА_2 » було відряджено в піонерський табір «Сказочний» для обслуговування евакуйованого населення м. Прип`ять з 29.04.1986 р. по 01.05.1986 р.

Згідно особового рахунку за 1986 рік, рос. « ОСОБА_6 » отримала за квітень-травень заробітну плату за роботу в зоні ЧАЕС в сумі 136,68 крб.

Відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/113-m від 24.01.2024 року експертами було роз`яснено, що прізвища « ОСОБА_7 », рос. «Коринная» та рос. «Коренная», попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, є ідентичними.

Судом встановлено, що 17.07.2023 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії, однак за результатом розгляду документів, за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №02 від 26.07.2023.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків, а в статті 10 цього Закону вказано, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Згідно положень ст. 65 Закону №796-ХІІ, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до статті 55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, - передбачено зменшення віку на 10 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону №796-ХІІ призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, - передбачено зменшення віку на 10 років.

З огляду на наведене, вказані обставини дають підстави для висновку, що для осіб, які мають право на зниження пенсійного віку на 10 років, вік виходу на пенсію становить 50 років.

21 березня 2023 року позивачу виповнилося 59 років.

Необхідний страховий стаж визначений ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з урахуванням ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 15 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З наведених норм слідує, що виключно у випадку не підтвердження записами трудової книжки трудового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів.

Таким чином, громадяни зобов`язані надавати органам ПФУ довідки тільки у тому разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

Як слідує з дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.05.1986 та дублікату трудової книжки серії НОМЕР_4 від 24.05.1964 загальний трудовий стаж позивача становить більше 15 років.

Однак, відповідно до рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії від 26.07.2023 року №02 до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи протягом липня 1982 листопада 1996 року, згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_1 від 26.05.1986, оскільки на титульному аркуші зазначено прізвище, російською Коренная, що не відповідає паспортним даним заявниці, російською Коринная. По цій же причині відповідачем не прийнято до уваги розпорядження від 29.04.1986 №22 про направлення на роботу для обслуговування евакуйованого населення з 29.04.1986 по 01.05.1986 року.

З цього приводу суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затвердженої Постановою Держкомпраці №162 від 20.06.1974, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п. 2.11 та п. 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Окрім того, з метою ідентифікації орфографічно відмінних документальних записів прізвища, позивачем було подано запит до Українського бюро лінгвістичних експертиз та надані відповідні документи для проведення лінгвістичної експертизи.

У експертному висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/113-m від 24.01.2024 року експертами було роз`яснено, що прізвища « ОСОБА_7 », рос. «Коринная» та рос. «Коренная», попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, є ідентичними.

З аналізу наведених норм та матеріалів справи, суд вважає, що відповідачем неправомірно не зараховано до загального страхового стажу період роботи з липня 1982 року по листопад 1996 рік, відповідно до дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.05.1986 та не прийнято до уваги розпорядження від 29.04.1986 №22 про направлення на роботу для обслуговування евакуйованого населення, а також дані особового рахунку по заробітній платі позивача за квітень-травень 1986 року.

Також, частиною першою статті 44 Закону №1058-IV обумовлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Підпунктом 7 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно зі статтею 9 Закону №796 (в редакції Закону, яка була чинна на момент видачі позивачу посвідчення категорії 2 серії НОМЕР_2 від 29.06.2004) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Відповідно до статті 10 Закону №796, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 14 Закону №796 передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження, зокрема - з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 15 Закону №796 підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.

Відповідно до пункту 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (який був чинний на момент видачі позивачу дублікату посвідчення категорії 2 серії НОМЕР_6 від 29.06.2004), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А. При цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору "Перереєстровано" і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації. Починаючи з 1 жовтня 1998 р. зазначене посвідчення без такого штампу вважається недійсним.

Згідно з пунктом 10 Порядку видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Вищого арбітражного суду України, Прокуратури України, Кабінету Міністрів України, а також керівникам центральних органів виконавчої влади, Фонду державного майна України, Антимонопольного комітету України, головам обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, працівникам підприємств і організацій, розташованих у зоні відчуження, - Мінпраці; іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Посвідчення видається учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону №796, є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 21.11.2019 у справі №572/47/17, від 15.01.2021 у справі №520/7846/17 та в постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 398/3509/16-а та від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, де сформульовано правові висновки щодо застосування положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Верховний Суд вказав, що єдиним документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Вказаний правовий висновок підтримано Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 26.03.2019 у справі №320/5558/18.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Також, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФ України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до територіального органу ПФУ подаються наступні документи, а саме, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підпункту 7 пункту 2.1 розділу II).

Судом встановлено, що 26.06.2004 Київська обласна державна адміністрація видала позивачу дублікат посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) серії НОМЕР_6 .

Згідно довідки, виданої відділом робітничого постачання Київської ГЕС від 02.11.1992 року №546, ОСОБА_1 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виплачена додаткова заробітна плата в підвищеному розмірі відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 р. за №207-7: в населеному пункті с. Іловниця, з 29.04.1986 р. по 30.04.1986 р. в сумі 52 крб. та 01.05.1986 р. в сумі 52 крб. по коефіцієнту 2.

Відповідно до абз. 4 ст. 15 Закону України №796-XII, видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Пунктом 2.10 Порядку №22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Суд звертає увагу на те, що форму довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках затверджено наказом Міністерства соціального захисту населення України від 12.10.2012 №644. А довідка № 546 видана в 1992 році, тобто до затвердження форми довідки №122.

Окрім того, відповідно до пункту 4.2 Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тотожні повноваження територіальних органів Пенсійного фонду України визначені у ст. 64 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 11.11.2020 у справі №677/831/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 92787211), в якій Верховний Суд звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

Однак, доказів того, що на виконання даних повноважень відповідачем направлялись запити до відповідних органів або архівних установ про надання підтверджуючих документів, відповідачем не надано.

Посилання відповідача на те, що надана позивачем довідка №546 видана 02.11.1992 року відділом робітничого постачання Київської ГЕС, не може слугувати підставою підтвердження участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд оцінює критично, оскільки як зазначалося вище, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФ України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), однією з підстав призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку є подання до органів ПФУ інших первинних документів, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження. Довідка №546 від 02.11.1992 видана уповноваженим на те органом та не визнана недійсною у встановленому законом порядку, а тому повинна братися до уваги органами Пенсійного фонду України під час призначення пенсії, є допустимим та належним доказом участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд наголошує також на тому, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним дублікату посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) серії НОМЕР_6 як на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і на момент розгляду даної справи.

Дослідивши у сукупності докази у справі, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 (десять) років.

В свою чергу дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відповідно до рішення №02 від 26.07.2023 про відмову у призначенні пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку, згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів є протиправними.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №02 від 26.07.2023 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону №796 суд зазначає, що такі вимоги не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, з огляду на таке.

Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №02 від 26.07.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 17 липня 2023 року, а також зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи протягом липня 1982 року листопада 1996 року, згідно з дублікатом трудової книжки НОМЕР_1 від 26.05.1986 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області при призначенні пенсії ОСОБА_1 прийняти до уваги: довідку, видану відділом робітничого постачання Київської ГЕС від 02.11.1992 №546 про періоди роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; розпорядження, видане відділом робітничого постачання Київської ГЕС від 29.04.1986 №22 про направлення на роботу для обслуговування евакуйованого населення з 29.04.1986 по 01.05.1986 року; особовий рахунок за 1986 рік по заробітній платі ОСОБА_1 , виданий ЗАТ СВС-Дніпро від 29.07.1998 року №275, а також довідку про заробіток, видану адміністрацією ГО Александровськ-Сахалінський район Сахалінської області від 04.10.2011 року №373.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.