Справа № 322/783/24
Суддя: Гасанбеков С. С.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 червня 2024 рокуСправа № 322/783/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Подріз В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1
до:Департаменту патрульної поліції
про:скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

08.05.2024 до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в якому позивач просить:

- скасувати постанову серії ББА № 121271 від 27.04.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача 605,60 грн. судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив таке.

Позивач вважає оскаржувану постанову такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема у зв`язку з тим, що інспектор ВБДР УПП в Запорізькій області ДПП старший лейтенант поліції Денисов О.В. не склав протокол про адміністративне правопорушення, а зазначені у постанові обставини не відповідають дійсності.

Виходячи з наведеного, позивач просив задовольнити позов.

14.05.2024 позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою суду від 23.05.2024 було відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Департамент патрульної поліції у встановлений судом строк подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову та розглянути справу за відсутності представника відповідача. До відзиву додано відеозапис фіксації правопорушення, вчиненого позивачем.

В обґрунтування відзиву відповідач зазначив про порушення позивачем вимог п. 1.5, 32.1 Правил дорожнього руху, постанови Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994, ст. 12 Закону України «Про дорожній рух», а саме розмістив торгівельний пункт з продажу овочів в межах червоної лінії доріг з причепу н.з. НОМЕР_1 , Автобан VT 2130, без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

За твердженням відповідача, забороняється розміщувати тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності: без дотримання вимог ДБН В.2.3-4:2015 «Автомобільні дороги. Частина І. Проектування. Частина ІІ. Будівництво», ДБН В.2.3-5:2018.

Учасники справи, належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 03.06.2024 не прибули.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх учасників справи, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 121271 від 27.04.2024, складеною інспектором ВБДР УПП в Запорізькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Денисовим О.В., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 гривень.

У постанові серії ББА № 121271 від 27.04.2024 зазначено такі фактичні обставини вчиненого проступку: 27.04.2024, об 11 год. 00 хв., в м. Запоріжжі, вул. Запорізька, біля буд. № 10 ОСОБА_1 надавав послуги з продажу овочів в межах червоної лінії дороги із причепу Автобан VT2130, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому не маючи погодження з органами НП і паспорту розміщення, чим порушив п.п. 1.5, 32.1 Правил дорожнього руху, п. 25-2 постанови Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994, ст. 12 Закону України «Про дорожній рух». Додатками до постанови зазначені: відео та акт ВШМ.

На відеозаписі, доданому до відзиву, зафіксовано вищезазначені обставини, викладені у постанові, що оскаржується.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача . У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту постанови серії ББА № 121271 від 27.04.2024 випливає, що позивачу інкриміновано порушення наступних норм:

- п. 1.5 Правил дорожнього руху, відповідно до якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган;

- пп. «а» п. 32.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого, з уповноваженими підрозділами Національної поліції узгоджуються розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій;

- стаття 12 Закону України «Про дорожній рух», відповідно до якої, Підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання розробляють і здійснюють заходи для забезпечення безпеки дорожнього руху, проводять у трудових колективах профілактичну роботу по дотриманню вимог законодавства про дорожній рух, за згодою з первинними профспілковими організаціями включають до колективних договорів вимоги щодо форм впливу на членів трудового колективу у разі порушення ними обов`язків учасників дорожнього руху, встановлених чинним законодавством про дорожній рух (ч. 1). Посадові особи, які відповідають за експлуатацію і технічний стан транспортних засобів, зобов`язані: забезпечувати добір, підвищення кваліфікації та професійного рівня водіїв, здійснювати контроль за станом їх здоров`я і дотриманням режиму праці та відпочинку; забезпечувати належний технічний стан транспортних засобів та дотримання екологічних вимог їх експлуатації; не допускати до керування транспортними засобами осіб, які не мають права на керування транспортним засобом відповідної категорії, не пройшли у встановлений строк медичного огляду, перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; не випускати на лінію транспортні засоби, технічний стан яких не відповідає нормативам з безпеки дорожнього руху та вимогам правил дорожнього руху, а також якщо вони не зареєстровані у встановленому порядку, переобладнані з порушенням вимог законодавства або не пройшли обов`язкового технічного контролю (ч. 2). Посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху; впроваджувати у повному обсязі заходи щодо безпеки дорожнього руху при здійсненні будівництва, реконструкції та ремонту доріг, вулиць та залізничних переїздів; позначати місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані - сигнальними вогнями, передбаченими діючими нормами; по закінченні робіт на дорозі, вулиці, залізничному переїзді негайно привести їх у стан, що забезпечує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів і пішоходів, та впорядкувати зони відчуження; у разі забруднення проїзної частини доріг, вулиць, залізничних переїздів невідкладно здійснювати заходи для їх очищення і своєчасного попередження учасників дорожнього руху про загрозу безпеці руху, що виникла; обладнувати їх технічними засобами регулювання дорожнього руху; виявляти аварійно-небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних пригод та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки; своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; щомісяця проводити лінійний аналіз аварійності (ч. 3). Особи, які відповідають за експлуатацію під`їзних і грунтових доріг, а також власники транспортних засобів зобов`язані виключати можливість виносу транспортними засобами землі, каміння або інших матеріалів на автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди (ч. 4);

- п. 25-2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198 (далі Єдині правила), відповідно до якого, тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності на автомобільних дорогах розміщуються відповідно до статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а у разі їх розміщення у межах смуги відведення автомобільних доріг або «червоних ліній» міських вулиць і доріг за погодженням з відповідним підрозділом Національної поліції відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 52-3 Закону України «Про дорожній рух».

Водночас частина друга статті 140 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлює відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Отже, диспозиція частини другої статті 140 КУпАП є бланкетною, а відтак постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності за цією нормою має містити посилання на конкретні порушення визначеного чинним законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції питань, зазначених у цій диспозиції.

Відповідно до визначення, закріпленого у статті 1 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV об`єкти дорожнього сервісу це спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, майданчики для стоянки транспортних засобів, майданчики відпочинку, видові майданчики, автозаправні станції, пункти технічного обслуговування, мотелі, готелі, кемпінги, торговельні пункти (у тому числі малі архітектурні форми), автозаправні комплекси, складські комплекси, пункти медичної та технічно-евакуаційної допомоги, пункти миття транспортних засобів, пункти приймання їжі та питної води, автопавільйони, а також інші об`єкти, на яких здійснюється обслуговування учасників дорожнього руху та які розміщуються на землях дорожнього господарства або потребують їх використання для заїзду та виїзду на автомобільну дорогу.

Таким чином, можливо припустити, що у даному випадку позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт об`єкта дорожнього сервісу (торговельного пункту), оскільки з обставин справи не вбачається, що позивач встановлював рекламоносії, технічні засоби організації дорожнього руху, проводив будь-які роботи на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах чи розробляв проектну документацію на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів або здійснював пасажирські перевезення за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Проте, твердження у постанові серії ББА № 121271 від 27.04.2024 про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, за встановлених у ній обставин, суд визнає необґрунтованим з огляду на таке.

Чинне законодавство України не містить визначення поняття «пересувний торговельний пункт», вжитого у пп. «а» п. 32.1 Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 4 Єдиних правил, користувачами дорожніх об`єктів є учасники дорожнього руху, власники та користувачі земельних ділянок, які розташовані в межах смуги відведення автомобільних доріг загального користування або «червоних ліній» вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, а також власники тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованих на території дорожніх об`єктів.

Вимоги щодо розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у межах смуги відведення автомобільних доріг та «червоних ліній» вулиць і доріг населених пунктів передбачені розділом V Єдиних правил.

За визначенням ч. 2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затверджено наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244. Цей Порядок містить визначення пересувної тимчасової споруди (далі ТС) торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності це споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, у якій може бути розміщене торговельне обладнання, низькотемпературний прилавок, лоток, ємність, торговельний автомат, інші пристрої для сезонної роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності. Також, Порядком передбачено наявність паспорту прив`язки ТС це комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС та благоустрій прилеглої території на топографо-геодезичній основі М 1 : 500, інженерне забезпечення, зовнішній архітектурний вигляд ТС та напрям підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV мала архітектурна форма це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

За визначенням пункту 1.10 Правил дорожнього руху, причіп це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, суд дійшов висновку про відсутність підстав для ототожнення використовуваного позивач причепу для торгівлі Автобан VT2130, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з малою архітектурною формою чи тимчасовою спорудою для провадження підприємницької діяльності.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачене пп. «а» п. 32.1 Правил дорожнього руху узгодження з уповноваженими підрозділами Національної поліції розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах пересувних торговельних пунктів, стосується виключно малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, проте не поширюється на транспортні засоби, зокрема причепи для торгівлі.

Натомість діяльність позивача щодо продажу овочів з причепу регулюється Правилами роботи дрібнороздрібної торговельної мережі, затвердженими наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України від 08.07.1996 № 369, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 23.07.1996 за № 372/1397 (далі Правила).

Пунктом 3 Правил визначено, що роздрібна торгівля через дрібнороздрібну торговельну мережу є однією із форм позамагазинного продажу товарів, при якій приміщення не мають торговельного залу для споживачів. Продаж товарів здійснюється через: пункти некапітальної забудови кіоски, ларі, ларки, палатки, павільйони для сезонного продажу товарів, торговельні автомати; засоби пересувної мережі автомагазини, автокафе, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки), розноски, лотки, столики тощо.

Згідно з пунктом 14 Правил, відведення місць для розміщення пунктів дрібнороздрібної торговельної мережі здійснюється відповідно до вимог Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони (розділ V), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198.

Проте, як зазначалося вище, розділ V Єдиних правил містить вимоги щодо розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у межах смуги відведення автомобільних доріг та «червоних ліній» вулиць і доріг населених пунктів, проте не визначає таких вимог до засобів пересувної мережі, зокрема автомагазинів, лавок-автопричепів.

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що відсутність визначеного чинним законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції розміщення засобів пересувної мережі, яким у цій справі є причіп Автобан VT2130, реєстраційний номер НОМЕР_1 , унеможливлює притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів. Відповідний правовий висновок було зроблено Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 по справі № 161/5372/17 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 88986779).

Лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом учинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відповідний правовий висновок було зроблено Верховним Судом у постанові від 05.08.2019 по справі № 712/12830/16-а (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 83442642).

Твердження у постанові серії ББА № 121271 від 27.04.2024 про порушення позивачем вимог п.п. 1.5, 32.1 Правил дорожнього руху, п. 25-2 постанови Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994, ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» є безпідставними, оскільки не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом.

Доводи позивача стосовно необхідності складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 140 КУпАП є безпідставними, оскільки суперечать нормам статті 258 КУпАП, відповідно до яких протокол у такому випадку не складається.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція), при складанні постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою третьою статті 140 КУпАП (коли протокол не складається), до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про: 1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху; 2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху; 3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття; 4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу; 5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху; 6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій; 7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.

Проте, акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 90264746).

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, що є самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію від 17.05.2024 № 26, якою підтверджується сплата судового збору в розмірі 605,60 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції на користь позивача.

Інші документально підтверджені судові витрати, понесені сторонами, у справі відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 241 246, 250, 255, 271, 286 КАС України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

2. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА № 121271 від 27 квітня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 гривень.

3. Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 140 КУпАП.

4. Стягнути з Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ідентифікаційний код 40108646) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 03 червня 2024 року.

Суддя С.С. Гасанбеков