Справа № 160/3640/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2024 рокуСправа №160/3640/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
Ухвалою суду від 13.02.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
15.02.2024 представником позивача адвокатом Забродіним С.І. усунено недоліки позову.
Ухвалою суду від 26.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3640/24; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали для надання суду.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
До відзиву надано витребувані докази.
21.03.2024 представником позивача адвокатом Забродіним С.І. подано дві аналогічні за змістом відповіді на відзив, в яких заперечує проти відзиву відповідача та вказує наступне. Відповідач у своєму відзиві стверджує, що перевірку було проведено на виконання контрольного доручення ДПС України, доведеного до відома листом від 25.01.2023 № 1839/7/99-00-07-04-02-07, проте наказ на перевірку жодних посилань на вказаний лист та доповідну записку не містить. При цьому, вказаний лист надіслано ДПС України територіальним підрозділам з метою організації фактичних перевірок визначеного (вичерпного) переліку адрес роздрібної торгівлі пальним, наведених у додатку № 1 до цього листа. Останнім абзацом листа передбачено граничний термін виконання доручення до 01.05.2023 року. При цьому, відповідачем не надано суду додаток №1 до вказаного листа, в якому нібито визначено вичерпний перелік адрес суб`єктів господарювання, діяльність яких має бути перевірена в ході фактичних перевірок. Більше того, дане доручення має граничний термін його виконання, чітко визначений конкретною датою у вказаному листі - 01.05.2023. Отже, відповідач залученням до матеріалів справи даного листа фактично підтверджує неправомірність своїх дій щодо проведення перевірки повивача 26 жовтня 2023р., тобто після закінчення граничного терміну, встановленого у листі від 25.01.2023 № 1839/7/99-00-07-04-02-07. Окрім того, відсутність в матеріалах справи додатку №1 до згаданого листа, надає підстави для висновку про неправомірність наказу на перевірку, оскільки відповідачем не доведено, що у згаданому листі ДПС України міститься доручення провести перевірку саме за адресою позивача. Окрім цього, як на підставу проведення перевірки, відповідач посилається на доповідну записку Управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області про призначення фактичної перевірки позивача. Однак, згадана відповідачем в якості доказу, доповідна записка не є документом у розумінні ЗУ «Про інформацію» та ДСТУ 4163:2020, оскільки не має обов`язкових реквізитів документу, а саме: відсутня дата складання (реєстрації, підписання, візування тощо), відсутній реєстраційний індекс (номер), відсутній підпис (візування, резолюція тощо) посадової особи якій адресовано документ.
У відповіді на відзив представником позивача адвокатом Забродіним С.І. заявлено клопотання про поновлення строку на подання відповіді.
Розглянувши подане представником позивача клопотання та наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає наступне.
Приписами частини першої статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до частини першої, третьої статті 163 КАС України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дасть змогу позивачу підготувати свої пояснення, міркування та аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 26.02.2024 встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.
14.03.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позов з доказами його відправлення представнику позивача адвокату Забродіну С.І. на вказану ним у позові електронну пошту, а відтак граничний термін для подання відповіді до 19.03.2024, водночас відповідь на відзив надійшла до суду 21.03.2024, тобто подана адвокатом Забродіним С.І. з пропуском на 2 днів.
Положеннями статті 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
В обґрунтування клопотання представником позивача зазначено, що з текстом відзиву позивач ознайомився лише 18.03.2024, вже після надання його представником особисто, що було унеможливлено раніше через те, що сам позивач проживає в смт. Царичанка і не має зареєстрованого електронного кабінету.
Однак, наведені представником позивача обставини невчасного подання відповіді, на переконання суду, не свідчать про поважність пропуску строку на подання відповіді на відзив, зважаючи на те, що відзив надіслано адвокату Забродіну С.І., а відтак відзив є таким, що вручений і особі, яку він представляє.
Враховуючи зазначене, суд зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та на час розгляду питання не припинив свою дію.
В силу положень частини першої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження, зокрема, судів.
Відповідно до статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII у умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин щодо нетривалого пропуску строку на подання відповіді (2 днів), виходячи із завдань адміністративного судочинства, а також з метою забезпечення реалізації процесуальних прав учасників справи в умовах воєнного стану, суд не вбачає підстав для відмови позивачу та вважає за необхідне прийняти відповідь на відзив.
28.03.2024 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях відповідач наполягає на правомірності фактичної перевірки позивача, вважає, що не зазначення в наказі на перевірку конкретної підстави на проведення перевірки не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до пп.81.1 ст. 81 ПК України в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену цим Кодексом. Підставами для скасування рішень контролюючого органу є не будь-які порушення, а лише ті, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність його висновків. Поряд з цим, перевіркою встановлено множинні порушення ФОП ОСОБА_1 ведення господарської діяльності, які позивачем в позовній заяві та у відповіді не спростовуються.
02.04.2024 представником позивача адвокатом Забродін С.І. подано заяву з процесуальних питань (письмові заперечення) , в якій зазначив непогодження з поданими представником відповідача запереченнями на відповідь на відзив від 28.03.2024, вважає, що відповідачем ані у відзиві, ані у запереченнях не обґрунтовано правомірності проведеної фактичної перевірки та прийнятих податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований фізичною особою-підприємцем, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12.08.2015 вчинено запис про проведення державної реєстрації за реєстраційним номером облікової картки НОМЕР_1 ; з 12.08.2015 перебуває на обліку в Головному управління ДПС у Дніпропетровській області (Кам`янське управління, Царичанська ДПІ (Царичанський район)); адреса місцезнаходження фізичної особи-підприємця: АДРЕСА_2 .
Основний вид економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; серед інших видів є: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.30 Роздрібна торгівля пальним.
23.10.2023 заступником начальника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Валерієм Леоновим, керуючись ст.19-1, ст. 20, пп. 75.1.3 п.75.1 ст. 75, на підставі пп. 80.2.2 п.80.2 ст. 80, пп.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, прийнято наказ №4672-п про проведення з 24.10.2023 фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_3 , з питань дотримання норм законодавства, регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), тривалістю не більше 10 діб; період діяльності, що буде перевірятись: згідно із ст.102 Податкового кодексу України.
26.10.2023 о 09 год 36 хв. на підставі наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 23.10.2023 № 4672-п та направлень на перевірку №6344 від 23.10.2023, №6343 від 23.10.2023, №6341 від 23.10.2023 та №6346 від 23.10.2023 посадовими особами контролюючого органу розпочато фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )за адресою господарської одиниці - АЗС, розташованого: АДРЕСА_3 , де він здійснює господарську діяльність.
В акті зазначено, що перевірка здійснена в присутності оператора-стажера ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; та представника ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місце проживання: АДРЕСА_1 .
У зв`язку із відмовою від підпису у направленнях Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено акт відмови від 26.10.2023 № 000711/1.
Контролюючим органом в ході перевірки сформовано ФОП ОСОБА_3 письмову вимогу про надання платником документів, а саме: книги обліку розрахункових операцій, касові книги, первинні касові документи, накази (розпорядження), розрахунки на встановлення лімітів залишку готівки в касі, журнал обліку прибуткових та видаткових касових ордерів, звіти про використання коштів (авансові звіти), документи щодо обліку товарних запасів, у порядку визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку, первинні документи на прибуття товарно-матеріальних цінностей, реєстраційні посвідчення РРО, довідка про опломбування РРО, довідки на книги облік розрахункових операцій, розрахункові книжки, контрольні стрічки РРО, виписки банків, ліцензій, додатки до ліцензій, договори про трудові відносини з найманими працівниками, договір оренди, копія паспорта, книга доходів, пояснення щодо невидачі фіскального чеку, пояснення щодо допуску посадових осіб до роботи без належного спорядження за період з 01.01.2021 по 26.10.2023.
Згідно із відміткою у письмовій вимозі її отримано представником ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_3 . 26.10.2023.
Також, 26.10.2023 представнику ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_3 вручено письмову вимогу перевіряючих про надання: документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію, відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; технічна документація на резервуари, які використовуються для зберігання паливо-мастильних матеріалів на акцизному складі та документація на введення їх в експлуатацію; документи на встановлені на акцизному складі рівнеміри та витратоміри лічильники; журнали за формами 13 НП та 17НП; первинні документи щодо надходження паливо-мастильних матеріалів на акцизний склад; сертифікати або документи, що свідчать про результати повірок або оцінок відповідності витратомірів-лічильників та резервуарів, проведених відповідно до законодавства; сертифікати або документи, що свідчать про результати повірок або оцінок відповідності, калібрування рівнемірів-лічильників, проведених відповідно до законодавства; пояснення щодо відсутності журналів 2ГС, 14ГС, 13НП, 17НП на початок перевірки (станом на 26.10.2023 відсутні).
В ході фактичної перевірки проведено контрольну розрахункову операцію (26.10.2023 о 09 год. 36 хв. придбано «ГАЗ скраплений» 13,63л. х 26,50грн. =361,20грн.), без застосування реєстратора розрахункових операцій.
2) не надання з акцизного складу щоденної інформації про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального у розрізі кодів товарних під категорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15оС,а саме: за період з 03.10.2023 по 01.11.2023 ФОП ОСОБА_1 не подано довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів (обігів) отримання (відпуску) та залишків пального на акцизному складі з уніфікованим номером 4013763;
3) не надання посадовим (службовим) особам ДПС усіх документів, що пов`язані або стосуються об`єкта перевірки, а саме: 26.10.2023 вручено вимогу щодо надання документів ФОП ОСОБА_1 , згідно переліку, станом на 02.11.2023 документи не надані; також не надано відповідні журнали обліку 13 НП, 17НП,2ГС, 14ГС, документи щодо позитивного результату повірки рівнемірів, витратомірів, документи, що підтверджують облік ПММ;
4) не забезпечення обладнання акцизного складу № 1013763, де здійснюється зберігання та реалізація пального відповідними рівнемірами та витратомірами, а саме: 26.10.2023 встановлено реалізацію газу скрапленого на АЗС за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно баз даних контролюючого органу ФОП ОСОБА_1 подано довідку за формою F0210301 від 30.10.2023 про виведення з експлуатації резервуарів (рівнемірів та витратомірів) з зазначенням дати події 01.10.2023 (додаток № 2 до акту перевірки);
5) згідно баз даних ДПС України в період з 01.10.2022 до 26.10.2023 включно на АЗС АДРЕСА_3 , знаходиться ПММ, що підтверджено «Z»- звітом від 01.10.2023 № 1660, 11.10.2023 №1661, 26.10.2023 № 1662. На вказаних «Z»- звітах зазначені залишки пального та газу скрапленого, на які не надані первинні документи, що підтверджують облік та відповідні журнали обліку ПММ та скрапленого газу на АЗС. Загальна сума не облікованого ПММ за ціною реалізації становить 77 689,35 гривень;
7) допущення до роботи працівників без належного оформлення в кількості 2 особи: оператор-касир ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; документи щодо працевлаштування відсутні;
8) в ході перевірки встановлено наявність ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами ТОВ «Кюхлер Сейн», код 115025947, проте на господарській одиниці встановлено відсутність РРО, який належить зазначеному підприємству. Також, встановлено наявність алкогольного напою «Asti» (вино ігристе) 15.12.2021, на якому відсутня марка акцизного податку. За зазначеним фактом повідомлено органи поліції для вжиття заходів в межах діючого законодавства;
9) не забезпечення зберігання контрольних стрічок реєстратора розрахункових операцій протягом встановленого законодавством терміну.
У зв`язку із відмовою від писання акту Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено акт відмови від ознайомлення та підписання акту фактичної перевірки від 02.11.2023 №000711/2.
Копію акту надіслану позивачу на податкову адресу засобами поштового зв`язку та отримано 21.11.2023.
Не погодившись з висновками акту фактичної перевірки від 03.11.2023, позивачем подані заперечення на акт.
Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України в редакції на час спірних відносин).
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до положень підпунктів 19-1.1.1.,19-1.1.4., 19-1.1.14, 19-1.1.16., 19-1.1.17 пункту 19-1.1. статті 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для виконання платіжних операцій (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.
За змістом підпунктів 20.1.6, 20.1.8, 20.1.10., 20.1.11., 20.1.19. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; під час проведення перевірок у платників податків - фізичних осіб, а також у посадових осіб платників податків - юридичних осіб та платників єдиного внеску перевіряти документи, що посвідчують особу, а також документи, що підтверджують посаду посадових осіб та/або осіб, які фактично здійснюють розрахункові операції; здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.1 статті 80 ПК визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки (пункт 80.2 статті 80 ПК України).
Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція (пункт 80.4 статті 80 ПК України).
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Так, згідно із абзацами 1-4 пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
При цьому, абзац 5 пункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац 6 пункту 81.1 статті 81 ПК України).
За змістом абзаців 7-8 підпункту 81.1 статті 81 ПК України при пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.
Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.
Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Судом встановлено, що в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункти 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Зазначеним положенням передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт (пункт 86.1 статті 86 ПК України).
За змістом пунктів 86.5, 86.6 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови.
У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.
Відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.
Податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (пункт 86.8 статті 86 ПК України).
З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.
Обґрунтовуючи протиправність прийнятих податкових повідомлень-рішень, позивач у позові вказує на єдину підставу - допущення відповідачем процедурних порушень під час проведення фактичної перевірки, що виразились у проведенні перевірки за відсутності правових підстав, оскільки у наказі про призначення перевірки не вказано конкретної інформації щодо порушення платником податкового законодавства та відсутні конкретні підстави її призначення, наказ не містить періоду діяльності, що має перевірятись, перевірку проведено без виконання вимог ПК України щодо повідомлення про перевірку, належного вручення наказу та направлень на перевірку, а акти відмови від підписання в направленнях та від ознайомлення та підписання акту перевірки складені щодо осіб, які не є ані найманими працівниками, ані представниками.
Однак, такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, сформовану у постанові від 08.09.2021 по справі № 816/228/17, де міститься наступний правовий висновок: «У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».
Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процедурних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
Щодо зауважень позивача про не зазначення в наказі на перевірку конкретної інформації щодо порушення платником податкового законодавства.
Суд зазначає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, за наявності хоча б однієї з визначених у пункті 80.2 статті 80 ПК України підстав.
У спірному випадку наказ про проведення фактичної перевірки позивача містить посилання на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Суд зазначає, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації - «яка свідчить про можливі порушення» - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.
Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.
Аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
За таких обставин, відсутність у наказі про проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України посилання на конкретну інформацію, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства не є та не може бути безумовною підставою для висновку про незаконність такої перевірки, оскільки навіть якщо контролюючий орган не розкриває зміст інформації у наказі, суд не позбавлений можливості при розгляді цієї справи дослідити цінність такої інформації та з`ясувати, чи спричинив такий недолік можливість реалізації платником податків своїх прав та здійснити їх захист.
Поряд з цим, у випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним. Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, який враховується судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.
Як передбачено пунктом 74.3 статті 74 ПК України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики. А згідно з пунктом 74.1 статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Отже, під інформацією, яка може свідчити про можливі порушення платником податків законодавства, в розумінні підпункту80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України необхідно розуміти, в тому числі і інформацію, яка отримана із інформаційних баз даних органів державної податкової служби, як і інша інформація, отримана такими органами на виконання покладених функцій.
Судом встановлено, що листом ДПС України від 25.01.2023 №1839/7/99-00-07-04-0207 Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області Державною податковою службою України було повідомлено, що в ході проведеного податкового контролю Департаментом податкового аудиту здійснено аналіз виторгів суб`єктів господарювання, проведених через РРО/ПРРО (дані СОД РРО), які здійснюють продаж пального, та встановлено, що на території України зареєстровано 6791 АЗС, загальний виторг яких за період жовтень, листопад, грудень 2022 року становив 107465,49грн. Згідно СОД РРО встановлено, що 177 суб`єктами господарювання на 240 господарських об`єктах роздрібної торгівлі пальним за період жовтень грудень 2022 року, виторг від продажу пального та отриманий дохід менший за мінімальні витрати на утримання такого об`єкта, що у свою чергу свідчить про високу ймовірність реалізації не облікованого пального без застосування РРО/ПРРО, тіньового обігу готівки та ухилення від сплати податків, у зв`язку із чим територіальним органам ДПС доручено організувати та провести фактичні перевірки господарських об`єктів, зазначених у додатку 1.
Відповідно до наданої до ДПС інформації станом на 15.07.2023 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області відпрацьовано 9 ГО із 16 (або 56,34%). В ході здійснення податкового контролю Департаментом податкового аудиту здійснено аналіз виторгів суб`єктів господарювання, проведених через РРО (дані СОД РРО) за період квітень, травень, червень 2023 року, які здійснюють продаж пального. За результатами проведеного аналізу встановлено, що 162 суб`єктами господарювання на 222 АЗС за період квітень - червень 2023 року задекларовано виторг від продажу пального менший за мінімальні витрати на утримання такого об`єкту, що у свою чергу свідчить про високу ймовірність реалізації не облікованого пального без застосування РРО, тіньового обігу готівки та ухилення від сплати податків до бюджету. При цьому, з наведеної кількості АЗС (222) повторно задекларували низькі виторги, 91 АЗС, що доводились Департаментом податкового аудиту до ГУ у списках листом №1839/7/99-00-07-04-0207,у зв`язку із чим за наявності підстав та відповідно до вимог пункту 80.2 статті 80 ПК України доручено організувати та провести фактичні перевірки господарських об`єктів, зазначених у додатку 1.
В додатку 1 до листа ДПС міститься перелік суб`єктів господарювання, в діяльності яких можливі порушення податкового законодавства, серед яких наявні відомості щодо ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ), адреса господарської одиниці АЗС (автозаправна станція): АДРЕСА_3 , загальна сума розрахунків, проведених через всі РРО 387682,21грн. (квітень 2023 року), 1052,5грн. (травень 2023 року), 785,29грн. (червень 2023 року).
Доповідною запискою Управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області відповідно до функцій, процедур, що закріплені за Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, з метою належного контролю за дотриманням платниками податків податкового та іншого законодавства, контроль за яким покладено на органи ДПС, з урахуванням наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про можливі порушення платником податків законодавства в частині проведення розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявності яких покладено на контролюючі органи заступника начальника ГУ ДПС у Дніпропетровській області повідомлено про наявні підстави для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_3 , де він здійснює господарську діяльність.
При цьому, ознайомившись зі змістом вказаної доповідної записки слідує, що ініціювання проведення перевірки позивача зумовлене надходженням листа ДПС України від 25.01.2023 №1839/7/99-00-07-04-0207, в якому повідомляється про необхідність проведення перевірок суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність з роздрібної торгівлі пальним та в діяльності яких можливе порушення законодавства щодо реалізації не облікованого пального без застосування РРО/ПРРО.
Отже, внаслідок отримання контролюючим органом інформації від Департаменту податкового аудиту ДПС України у нього виникла цілком обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність у проведенні її перевірки в межах здійснення податкового контролю.
Зважаючи на викладене, а також тієї обставини, що відповідач на час прийняття наказу володів інформацією про ймовірні порушення платником (позивачем) вимог податкового законодавства, у цьому випадку були наявні підстави для проведення фактичної перевірки відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
За таких обставин, суд вважає, що призначення відповідачем фактичної перевірки з наведених у прийнятому наказі підстав є способом реалізації відповідних управлінських функцій контролюючим органом з метою перевірки отриманої інформації про можливі порушення податкового законодавства в діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 , що відповідає диспозиції норми підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, тому доводи позивача про те, що фактичну перевірку проведено за відсутності правових підстав безпідставні та спростовуються матеріалами справи.
Зауваження позивача про те, що пункт підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України не надає право контролюючому органу на перевірку норм трудового законодавства, не враховуються судом, оскільки фактична перевірка, в розумінні підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України, здійснюється контролюючим органом, в тому числі, щодо дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Також, суд вважає неприйнятними доводи позивача про те, що наказ на перевірку не містить періоду, який підлягає перевірці.
З цього приводу суд зазначає, що Податковий кодекс України, надаючи визначення фактичної перевірки (пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України) не визначає темпоральних (часових) обмежень чи заборон щодо зазначення періоду діяльності суб`єкта господарювання, який охоплюється предметом фактичної перевірки. Одним із обов`язкових реквізитів наказу про проведення перевірки є період діяльності, який буде перевірятися.
В даному випадку в наказі про проведення фактичної перевірки від 23.10.2024 № №4672-п чітко зазначено термін перевірки не більше 10 діб з 24.10.2024, а також період, який охоплюється фактичною перевіркою: згідно із ст.102 Податкового кодексу України.
Зазначення таких відомостей є достатнім для виникнення у платника податку (позивача) розуміння та відчуття правової визначеності при здійснення податковим органом контролю відносно нього.
Щодо доводів позивача про те, що перевірку проведено за неналежного повідомлення про проведення фактичної перевірки.
Суд звертає увагу, що особливість фактичних перевірок та їх відмінність від усіх інших перевірок, які проводяться податковими органами, полягає у тому, що при їх проведенні перевіряються не бухгалтерські документи, а правильність фактичних дій (фактичного стану речей) суб`єкта підприємницької діяльності.
При цьому, за змістом положень пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Як вбачається з матеріалів справи, фактична перевірка господарської одиниці АЗС за адресою: АДРЕСА_3 , де провадить свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), була здійснена у присутності оператора-стажера ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; представника ФОП ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місце проживання: АДРЕСА_1 , про що є відмітка в акті фактичної перевірки.
При цьому, за змістом пункту 81.1 статті 81 ПК України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови, і у такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
У спірному випадку, внаслідок відмови у вчиненні підпису в направленнях на перевірку, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було складено акт від 26.10.2023 № 000711/1 відмови від підпису у направленні та розпочато перевірку, що цілком узгоджується з наведеними приписами ПК України.
Доводи позивача про те, що вказані особи не є ані його найманими працівниками, ані його представниками, а відтак контролюючим органом не виконано законодавчо встановлений обов`язок щодо ознайомлення платника податків, його уповноваженої особи, або особи, яка фактично проводить розрахункові операції, з наказом на перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення до її початку, як підстави для її початку, не враховуються судом з наступного.
Законодавцем чітко визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за умови пред`явлення направлення на проведення, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення, зокрема, особі, яка фактично проводить розрахункові операції.
Суд зазначає, в акті фактичної перевірки ОСОБА_2 (оператор-стажер) та ОСОБА_3 (представник ФОП) зазначені як такі, в присутності яких була здійснена перевірка, відповідно, вони ж і були присутні під час перевірки та проведення контрольної розрахункової операції (придбання газу скрапленого 26.10.2023 о 09 год. 36 хв. на суму 361,20грн.).
Обставини здійснення розрахункової операції з продажу газу скрапленого 26.10.2023 о 09:36 не заперечуються позивачем та підтверджуються фіскальним чеком №026075 від 26.10.2023 на суму 361,20грн. Не заперечено позивачем і тією обставини, що свою господарську діяльність він здійснює за адресою розташування АЗС: АДРЕСА_3 .
За викладених обставин, суд відхиляє довози позивача про те, що відповідач не виконав вимоги пункту 81.1 статті 81 ПК України та не ознайомив з наказом та направленнями на перевірку, у спосіб, визначений у ньому, оскільки на початку фактичної перевірки було проведено контрольну розрахункову операцію (придбання газу скрапленого 26.10.2023 о 09:36, чек від 26.10.2023 №026075) за місцем провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , що не могла здійснити особа, яка не є його працівником.
При цьому, заперечуючи про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є ані його найманими працівниками, ані його представниками, позивачем не надано інші відомості щодо особи, яка фактично здійснила таку розрахункову операцію, а відтак також мала бути на час перевірки. Водночас, відомості щодо інших осіб, присутніх під час перевірки, матеріали перевірки не містять.
Суд звертає увагу, що визначальним для вирішення питання про застосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій є факт порушення визначеного законом порядку реалізації товарів. У свою чергу сам факт неперебування особи, якою були допущені відповідні порушення, із суб`єктом господарювання в офіційних трудових відносинах не може бути підставою для звільнення такого суб`єкта господарювання від відповідальності.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі №260/2355/20.
Разом з цим, у разі ненадання посадовими особами контролюючого органу документів на перевірку, особа, відповідно до норм статті 81 ПК України, була вправі не допустити їх до її проведення, однак таких дій з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснено не було.
За таких обставин, доводи позивача про те, що відповідач не виконав законодавчо обов`язку щодо ознайомлення перед початком фактичної перевірки з наказом та направленнями не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.
В акті зазначено, що оператор-стажер ОСОБА_2 та представник ФОП - ОСОБА_3 , які були присутні під час перевірки, відмовились від підписання акту і отримання його примірника.
Наведене також підтверджується складеним посадовими особами відповідача актом №000711/2, який засвідчує факт відмови від підписання акту фактичної перевірки, у зв`язку з цим акт фактичної перевірки був надісланий відповідачем на адресу позивача та отриманий 21.11.2023, що не заперечується позивачем.
До того ж, позивач скористався правом на надання заперечень на акт фактичної перевірки.
Отже, відповідачем були дотримані вимоги щодо порядку складання і направлення акту фактичної перевірки, а права позивача на ознайомлення з актом, його отримання і надання заперечень порушені не були.
При цьому, суд критично оцінює зауваження позивача щодо проведеної контрольної розрахункової операції.
Можливість проведення посадовими особами контролюючими органами контрольної розрахункової операції перед початком фактичної перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, передбачена в силу положень пункту 80.4 статті 80 ПК України, і у спірному випадку проведена відповідачем, про що свідчить відповідна відмітка в акті перевірки від 03.11.2023 і такі обставини підтверджуються фіскальним чеком від 26.10.2023 №026075 о 09:36 на продаж газу скрапленого 13,63 л за ціною 26,50грн.
Доводи позивача про порушення відповідачем процедури проведення контрольної розрахункової операції (КРО), відхиляються судом, оскільки ґрунтуються на положеннях Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2004, однак дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів податкового контролю (стаття 2 Закону №877-V).
Щодо доводів позивача про неправомірність проведеного перевірки, оскільки відповідач здійснив повторну перевірку вже перевіреного періоду.
Суд зауважує, що при здійсненні фактичних перевірок контролюючі органи мають право перевіряти періоди, які вже були перевірені за наявності законодавчо визначених підстав для такої перевірки.
Водночас, згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
За таких обставин, платники податків не можуть бути притягнуті до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, яке вже було відображено в акті попередньої перевірки.
Як встановлено матеріалами справи, у спірному випадку у періоді з 26.10.2023 по 02.11.2023 на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 23.10.2023 №4672-п та направлень від 23.10.2023 №6344, №6343, №6341 та №6346 було проведено фактичну перевірку господарської одиниці АЗС за адресою: АДРЕСА_3 , де здійснює господарську діяльність позивач, за результатами якої встановлено порушення ним п. 1, 2, 10, 11, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині проведення розрахункових операцій через РРО без роздрукування відповідного розрахункового документа встановленої форми, не зберігання контрольних стрічок реєстратора розрахункових операцій протягом встановленого законодавством терміну, проведення розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування товарів (послуг) (із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД для підакцизних товарів), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості, не ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації; п.85.2 ст.85, пп.230.1.2, пп. 230.1.3 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України в частині не забезпечення з вини розпорядника акцизного складу подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального, відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнемірів-лічильників на введених в експлуатацію резервуарах, розташованих на акцизному складі, та витратомірів-лічильників на місці відпуску пального з акцизного складу, та ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки; ст.ст.20, 21, 22, 23, 24 Кодексу законі про працю України в частині допуску найманих осіб до роботи без належного оформлення.
Матеріали справи не містять доказів, що позивач за вказані порушення податкового законодавства вже притягувався до відповідальності, тому доводи позивача в цій частині не прийнятні.
При цьому, суд критично оцінює зауваження позивача про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відображають обставини, встановлені перевіркою.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом норм та встановлених обставин, доводи позивача про те, що оспорювані податкові повідомлення-рішення винесені за численних процедурних порушень, не знайшли свого підтвердження та спростовані матеріалами справи.
Суд повторно зазначає, що підставами для скасування рішень контролюючих органів є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
В ході судового розгляду судом не встановлено порушень відповідачем правил та процедур, тобто процедурних порушень, які б впливали юридичну силу оскаржуваних рішень, які стверджує позивач.
Разом з цим, позивач не скористався своїм правом на спростування виявлених в ході перевірки порушень, доказів неможливості надання відповідачу письмових пояснень, а також додаткових документів на підтвердження або спростування обставин, з якими пов`язуються встановлені під час перевірки порушення податкового законодавства, позивачем не надано, а матеріали справи не містять.
Суд звертає увагу, відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість, підстави, якими позивач обґрунтовує протиправність оспорюваних податкових повідомлень-рішень, спростовуються матеріалами, а інших підстав для визнання неправомірності вказаних рішень відповідача судом не встановлено.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст.77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова