Справа № 400/4130/24
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

03 червня 2024 р. справа № 400/4130/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., розглянувши позовну заяву

за адміністративним позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,

провизнання протиправним рішення №71 від 05.01.2023 р., зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить суд:

1) визнати протиправним рішення № 71 від 05.01.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії позивачці;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з моменту звернення, тобто з 30.12.2022 року.

Ухвалою від 06.05.2024 року суд залишив позовну заяву залишив без руху в зв`язку з її невідповідністю вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Для усунення недоліків позивачці необхідно було подати до суду:

- позовну заяву (для суду та відповідачів), в якій визначитись із складом відповідачів та вказати відповідачів, якими порушені права та інтереси позивачки та зміст позовних вимог до кожного з відповідачів;

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.

20.05.2024 року на виконання вимог зазначеної ухвали, позивачка подала заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та позовну заяву, в якій визначилась із складом відповідачів та вказала відповідачів, якими порушені права та інтереси позивачки.

Заява про поновлення строку мотивована тим, що текст рішення щодо відмови в призначенні пенсії не був завантажений одразу до порталу Пенсійного фонду України, а з`явився там лише через 10 місяців, після чого позивачка змогла з ним ознайомитись. Також на момент подання даної позовної заяви в Україні діє період воєнного стану. Відповідно до п. 2 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: "19. у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Отже, даним положенням на період воєнного часу було продовжено строки позовної давності з метою забезпечення можливості будь-якої особи звернутись за судовим захистом своїх прав. При цьому, КАС України не враховано можливість продовження строку звернення до суду за захистом прав на період дії воєнного стану в Україні, на відміну від строку позовної давності за ЦК України, що є прогалиною у законодавстві.

Вирішуючи подану позивачкою заяву, суд враховує наступне.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визначення причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у заяві про поновлення строку звернення до суду причин, підтверджених відповідними засобами доказування та доданими до них матеріалами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Суд зазначає, що строк звернення до суду обчислюється з дня коли особа дізналась або повинна дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Датою, з якою суд пов`язує початок перебігу строку на звернення до суду з позовом є 06.01.2023 року - наступний день після прийняття рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Позов надійшов до суду 02.05.2024 року (направлений позивачкою 26.04.2024 року), тобто з пропуском шестимісячного строку звернення.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Слід зазначити, що застосування аналогії забороняється, якщо вона прямо заборонена законом чи якщо закон пов`язує настання юридичних наслідків з наявністю конкретних норм.

Суд звертає увагу позивачки, що в даному випадку аналогія процесуального закону неможлива, оскільки ч. 2 ст. 122 КАС України чітко передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Надаючи оцінку заявленим у заяві доводам, суд зазначає, що фактично позивачка не наводить причини пропуску строку звернення до суду, зазначаючи про неможливість застосування встановленого статтею 122 КАС України строку звернення до суду у цій справі.

Позивачка не повідомила суд і не підтвердила доказами існування обставин (пов`язаних із введенням воєнного стану, або не пов`язаних), які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та були пов`язаними з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до адміністративного суду.

Посилання позивачки на те, що текст рішення щодо відмови в призначенні пенсії не був завантажений одразу до порталу Пенсійного фонду України, а з`явився там лише через 10 місяців, не підтверджено жодним доказом.

Позивачка повинна була дізнатися про порушення своїх прав, так як протягом 10 місяців, за твердженням позивачки, не було прийнято рішення за її заявою.

Суд звертає увагу на те, що реалізація позивачкою права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності відповідача.

Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивачки.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.04.2023 року у справі № 380/14933/22.

З приводу посилань позивачки на обставини введення воєнного стану суд зазначає, що такі обставини дійсно можуть бути визнані судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.

Проте, сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

Такий підхід відповідає усталеній і послідовній практиці Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.07.2023 року у справі № 240/7127/23.

Отже, із змісту матеріалів справи та заяви про поновлення строку звернення до суду, не вбачається будь-яких причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали позивачці своєчасно звернутись до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про неповажність підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Суд роз`яснює позивачці, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" в разі повернення позовної заяви, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На підставі вищезазначеного, керуючись п. 1 ч. 4 ст. 169, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду, відмовити.

2. Визнати неповажними підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом.

3. Позовну заяву і додані до неї матеріали повернути.

4. Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

6. Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя А. О. Мороз