Справа № 367/6049/23
Суддя: Кравчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/6049/23
Провадження №2-а/367/57/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Яцуна А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09 серпня 2023 року серії БАБ № 188989 і закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Позивач зазначає, що 09 серпня 2023 року він на прохання громадянина ОСОБА_2 , на власному автомобілі підвіз його до Ірпінського міського суду Київської області, а також допоміг йому пройти до приміщення суду, оскільки він приймав участь як представник у справі № 367/8359/18.

Позивач стверджує, що після того як він повернувся до автомобіля до нього підійшли працівники поліції, запропонували надати водійське посвідчення та технічний паспорт на автомобіль і почали складати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі від 09 серпня 2023 року серії БАБ № 188989 та повідомили, що ним було порушено правила стоянки на газонах.

Позивач зазначає, що в оскаржуваній постанові вказано, що 09 серпня 2023 року о 11 годині 23 хвилини на автомобілі Honda CRV, реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7 він здійснив зупинку та стоянку ближче 10 метрів до виїзду з прилеглих територій, чим порушив п.15.9 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Позивач стверджує, що працівники поліції запропонували сплатити штраф в розмірі 340 грн. за реквізитами, вказаними в корінці постанови, однак вищевказана квитанція не заповнена і в ній були відсутні будь-які реквізити, окрім штрафу 340 грн. Позивач вважає, що вищевказана постанова необґрунтована та підлягає скасуванню, оскільки інспектор поліції автоматично склав постанову, не врахував обставин, які пом`якшують або виключають адміністративну відповідальність. Крім того,зазначає, що працівниками поліції не врахувано необхідність здійснення паркування автомобіля, щоб доставити особу до суду, яка обмежена в русі. Також в постанові було вказано, що автомобіль був припаркований в місті Ірпені по вул. Мінеральній,7, однак це не відповідає дійсності, оскільки автомобіль не був припаркований на території суду, а зупинився на протилежній стороні, а тому адреса скоєного правопорушення вказана не вірно.

Позивач стверджує, що відсутні будь-які докази, що автомобіль був припаркований ближче 10 метрів до прилеглих територій, оскільки такого визначення ст.122 КУпАП не передбачає.

Позивач звертає увагу суду, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.9 ПДР України, однак пункт 15.9 має декілька підпунктів, які інспектором не конкретизовано.

Позивач звертає увагу суду, що в постанові вказано, що транспортний засіб зупинено ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території. Позивач наголошує, що він припинив рух більше ніж на 30 хвилин, а також це підтверджується з часом реєстрації в журналі відвідувачів службою судової охорони у зв`язку з чим вважає, що це була стоянка, а не зупинка та інспектором поліції доказів протилежного не надано. Таким чином, вважає, що інспектором поліції не вірно кваліфіковано подію як адміністративне правопорушення. Крім того, позивач зазначає, що в оскаржуваній постанові не вказано конкретне місце від якого має відраховуватись 10 метрів, інформація щодо відстані від виїзду, де фактично зупинився автомобіль. Також в постанові відсутнє посилання на технічний пристрій, яким зафіксоване порушення, тобто докази самої події відсутні. Позивач звертає увагу суду, що йому не було роз`яснено прав та порядку оскарження постанови, а також порядку сплати штрафу у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду для скасування постанови.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2023 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи проводити за його відсутності

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву не скористався, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Крім того з ч. 1 ст.5 КАС України випливає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист в тому числі і шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як вбачається з вимог ч. 1 ст.2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно ч. 2 ст.2КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як встановлено судом, інспектором ІРППВП № 2 Бучанського РУП лейтенантом поліції Анастасією Наконечною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 188989 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Зі змісту постанови, вбачається, що 09.08.2023 року о 11 годині 23 хвилині в м. Ірпінь, по вул. Мінеральна, 7, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HONDA, реєстраційний номер НОМЕР_2 здійснив зупинку та стоянку ближче 10 м від виїзду з прилеглих територій, чим порушив п. 15.9 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Позивач не погодився із зазначеною постановою, вважаючи її протиправною та звернувся до суду з даним позовом. Зі змісту ст. 8 ЗУ «Про Національну поліцію» слідує, що поліція діє виключно на підставі та у межах повноважень, у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно ст. 23 зазначеного Закону - поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання. Відповідно дост. 14 зазначеного Закону- учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів тощо. При цьому учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, при цьому інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Так п. 1.3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху повинні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Зі змісту п. 1.9 цих Правил слідує, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п. 15.9 ПД України зупинка забороняється:на залізничних переїздах;на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини та транспортним засобом, що зупинився, менше ніж 3 м;ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Судом встановлено, що дане правопорушення зафіксоване поліцейським не в автоматичному режимі. Зі змісту ст. 283 КУпАП слідує, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, до матеріалів справи не долучений відеозапис. Таким чином, матеріали справи не містять жодного доказу, що саме позивач здійснив зупинку та стоянку ближче 10 м від виїзду з прилеглих територій, як вказано в постанові. При цьому судом враховано, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються. Поліцейські можуть виявляти порушення ПДР України, на які мають належним чином реагувати, зокрема, виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення. Але в той же час згідно ст. 76 КАС України- достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. А питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, відповідачем не надано суду доказів того, що позивач порушив зупинку чи стоянку ближче 10 м від виїзду з прилеглих територій (фотографій чи відеозапису, на яких чітко зафіксована зазначена подія), а позивач повністю заперечує допущення ним порушення ПДР України, таким чином підстави вважати доведеною позицію відповідача у суду відсутні. Крім того, суд зазначає, що відповідачем не надано будь-яких доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Надаючи оцінку оскарженій постанові у справі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про наступне. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За нормою ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з п.1 ст. 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП). Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП). Належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не надано, зокрема, відповідачем не надано суду пояснення свідків, фото-, відеофіксації порушення позивачем правил дорожнього руху тощо. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю. Відповідно до ст. 139 КАС України судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Враховуючи викладене, керуючись ст. 9, 2, 222, 247, 268, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 77, 242-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 188989 від 09.08.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП та справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська15, код ЄДРПОУ: 40108616) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В. Кравчук