Справа № 160/1672/24
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2024 рокуСправа №160/1672/24
17 січня 2024 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 26.07.1977 р. по 24.10.1978 р. в трест «Нікопольбуд»; з 14.03.1981 року по 31.03.1996 року - в колгоспі ім. Крейсера «Аврора»;
- повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 18.10.2023 року з врахуванням до стажу період роботи з 26.07.1977 р. по 24.10.1978 р. в трест «Нікопольбуд»; з 14.03.1981 року по 31.03.1996 року - в колгоспі ім. Крейсера «Аврора»;
- призначити позивачу пенсію за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
15 березня 2023 року від Головного управління ПФУ в Харківській області надійшов відзив, в якому вони зазначили, що відповідно до наданих до заяви документів вік заявника на момент звернення складає 63 роки, страховий стаж складає 9 років 03 місяці 05 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано : періоди роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 25.07.1977, оскільки на титульній сторінки відсутня печатка підприємства першого місця роботи, яке заповняло титульну сторінку, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 року № 58. період роботи в колгоспі з 14.03.1981 по 31.03.1996, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 14.03.1981, оскільки відсутня уточнююча довідка про період роботи, про встановлені та відпрацьовані вихододні та довідку про реорганізацію господарства. Враховуючи зазначене, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.10.2023 року відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримав ухвалу суду 25.01.2024 р., але відзиву на позовну заяву та будь-яких документів, що стосуються цього предмету спору, до теперішнього часу на адресу суду не надіслав.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що позивач 18.10.2023 р. звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив призначити пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління ПФУ в Харківській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням Головного управління ПФУ в Харківській області від 25.10.2023 р. № 33 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до заяви від 18.10.2023р.

У вказаному рішенні зазначено таке: Страховий стаж заявника 9 років 3 місяця 5 днів. Розгляд документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 25.07.1977, оскільки на титульній сторінці відсутня печатка підприємства першого місця роботи, яке заповняло титульну сторінку, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993р. №58 та затвердженої Міністерством юстиції України 17 серпня 1993р. за №110; період роботи в колгоспі з 14.03.1981 по 31.03.1996, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 14.03.1981, оскільки відсутня уточнююча довідка про період роботи, про встановлені та відпрацьовані вихододні та довідку про реорганізацію господарства. Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 відповідно до закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» у зв?язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із трудовою книжкою НОМЕР_4 від 25.07.1977 р. ОСОБА_3 у спірний період:

- з 26.07.1977 р. по 24.10.1978 р. працював у трест «Нікопольбуд» електрозварником 4 розряду.

Згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_3 від 14.03.1981 р. ОСОБА_3 з 14.03.1981р. по 31.03.1996р. працював трактористом в колгоспі ім. «Аврора».

Не погоджуючись із відмовою відповідача у зарахуванні спірних періодів його роботи до страхового стражу, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина перша статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положенням частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно з абзацом 1 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 9 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

Статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Щодо позовної вимоги про зарахування періоду роботи позивача 26.07.1977 р. по 24.10.1978 р. в трест «Нікопольбуд», суд зазначає таке.

Як встановлено судом, згідно із трудовою книжкою НОМЕР_4 від 25.07.1977 р. ОСОБА_3 у спірний період:

- з 26.07.1977 р. по 24.10.1978 р. працював у трест «Нікопольбуд» електрозварником 4 розряду.

В якості підстави для відмови у зарахуванні спірного періоду до стажу роботи, що враховується при призначення пенсії, відповідачем зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 25.07.1977, оскільки на титульній сторінці відсутня печатка підприємства першого місця роботи, яке заповняло титульну сторінку, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993р. №58 та затвердженої Міністерством юстиції України 17 серпня 1993р. за №110.

Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №58 від 29.07.1993.

Так, відповідно п.2.1. Інструкції №58 трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище,ім`я по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіху роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до п. 2.3. Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом з 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пунктів 2.26.-2.27. Інструкції №58 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з вищенаведених норм права вбачається, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів про прийом на роботу, переведення звільнення, наказів (розпоряджень), та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 р. у справі №677/277/17.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17.

Разом з цим, суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Отже, період роботи позивача з 26.07.1977 р. по 24.10.1978 р. в трест «Нікопольбуд» підлягають зарахуванню до його трудової діяльності.

При цьому, суд зобов`язує зарахувати спірні періоди саме Головне управління ПФУ в Харківській області, яке розглядало заяву позивача про призначення пенсії.

У зв`язку із наведеним, відсутні підстави для задоволення позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати вказані періоди.

Щодо позовної вимоги позивача про зарахування період з 14.03.1981 року по 31.03.1996 року - в колгоспі ім. Крейсера «Аврора», суд зазначає таке.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При цьому, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; на підставі показань свідків; даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

В рішенні від 25.10.2023 р. за № 33, вказано, що період роботи в колгоспі з 14.03.1981 по 31.03.1996, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 14.03.1981, не зараховано оскільки відсутня уточнююча довідка про період роботи, про встановлені та відпрацьовані вихододні та довідку про реорганізацію господарства.

Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_3 від 14.03.1981 р. ОСОБА_3 з 14.03.1981р. по 31.03.1996р. працював трактористом в колгоспі ім. «Аврора».

При цьому з трудової книжки колгоспника можна чітко встановити роботу позивача у спірний період у колгоспі. Крім того, у ній зафіксовано кількість відпрацьованих ним вихододнів.

При цьому на сторінках 18-21 трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 від 14.03.1981 р. вказано виконаний мінімум трудової участі у колгоспі в повному обсязі.

Так, у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_3 на сторінках 18-21 зазначено виконаний річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, а саме:

- 1981 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 250, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 319:

- 1982 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 250, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 255;

- за 1983 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 250, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 276;

- за 1984 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 250, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 292;

- за 1985 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 250, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 300;

- за 1986 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 260, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 302;

- за 1987 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 260, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 307;

- за 1988 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 260, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 284;

- за 1989 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 260, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 299;

- за 1990 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 260, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 287;

- за 1991 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 250, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 306;

- за 1992 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 250, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 266;

- за 1993 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 250, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 280;

- за 1994 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 250, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 257;

- за 1995 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 250, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 264;

- за 1996 рік - прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 46, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві - 71.

Відтак, посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області викладені в рішенні №33 від 25.10.2023 р. є безпідставними, оскільки в трудовій книжці колгоспника вказано встановлені та відпрацьовані вихододні.

Також відповідач посилається на відсутність інформації про реорганізацію колгоспу, однак за наявності у нього трудової книжки колгоспника, у суду відсутні сумніви щодо роботи позивача в колгоспі ім. Крейсера «Аврора».

При цьому, суд зобов`язує зарахувати спірні періоди саме Головне управління ПФУ в Харківській області, яке розглядало заяву позивача про призначення пенсії.

У зв`язку із наведеним, відсутні підстави для задоволення позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати вказані періоди.

В рамках заявлених позовних вимог та доказів, поданих на їх обґрунтування, не вбачається можливим встановити достатність підстав та умов для призначення такої пенсії, а саме: чи вистачає набутого позивачем страхового стажу для призначення такого виду пенсії.

На час розгляду справи пенсія ще не призначена і остаточний правильний обрахунок страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком, пенсійним органом не проведено, відтак, останнім і не зроблено остаточного висновку про наявність/відсутність у позивача достатнього стажу для призначення такої пенсії.

При цьому, призначення пенсії, в тому числі і обрахування стажу, необхідного для її призначення, за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України, якому після остаточного обрахунку стажу позивача визначитись із тим, чи достатньо такого стажу для призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах.

За наведених обставин, підстави для зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком відсутні.

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом з тим, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

З урахуванням викладеного, позов належить задовольнити частково.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а тому підлягає стягненню з Головного управління ПФУ в Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-262 КАС України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, єдрпоу 14099344), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання протиправними та скасувати рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Харківській області про відмову у призначенні пенсії від 25.10.2023 р. №33.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_2 з 26.07.1977 р. по 24.10.1978 р. в трест «Нікопольбуд».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_2 з 14.03.1981 року по 31.03.1996 року - в колгоспі ім.Крейсера «Аврора».

Зобов`язати Головне управління ПФУ в Харківській області розглянути повторно заяву ОСОБА_2 від 18.10.2023 р. про призначення пенсії за віком.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, єдрпоу 14099344) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко