Справа № 200/959/24
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року Справа№200/959/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення № 34 від 01.02.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, прийняте за результатами розгляду заяви від 25.01.2024;

зобов`язати зарахувати до пільгового стажу періоди роботи водієм трамвая на регулярних міських маршрутах зайнятих перевезенням пасажирів з 11.07.2002 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 11.08.2004, з 01.06.2005 по 05.03.2011, з 18.05.2015 по 01.08.2017, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 25.01.2024 на підставі пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, проте отримала відмову в зв`язку із недосягненням необхідного віку для виходу на пенсію, який на думку відповідача повинен бути 55 років. Відповідачем також не враховано до пільгового стажу періоди роботи з 11.07.2002 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 11.08.2004, з 01.06.2005 по 05.03.2011, з 18.05.2015 по 01.08.2017 без зазначення підстав. Позивач вважає, що має конституційне право на застосування до неї положень Закону № 1788-ХІІ до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та призначення пенсії відповідно до записів трудової книжки та наданих довідок, на підставі чого просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у спірних правовідносинах діяв у спосіб та у межах повноважень, визначених чинним законодавством. Зазначив про пріоритетність норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та недійсність статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при призначенні пенсії. У період роботи з 10.04.2006 по 10.02.2009 позивачка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років та з 10.03.2009 по 05.03.2011 по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років. Відтак, вказані періоди зараховані до страхового стажу позивачки.

Разом з відзивом на позовну заяву представником Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області заявлено клопотання про залучення в якості третьої особи на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки позивач проживає в Донецькій області, відтак виплату пенсії здійснюватиме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Під час розгляду справи суд врахував, що відповідно до частини 2 статті 49 КАС України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

За приписами частини 5 статті 49 КАС України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Враховуючи, що предметом розгляду справи є питання призначення, а не виплати пенсії, а розгляд заяви позивача про призначення пенсії був здійснений за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, суд не знайшов підстав для задоволення заявленого клопотання про залучення в якості третьої особи на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, в тому числі, розумні строки розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Тому, відповідно до наведених норм, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, враховуючи обставини збройної агресії проти України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України Хмельницькій області від 01.02.2024 № 34 відмовлено ОСОБА_1 , у призначенні пенсії за віком згідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV, відповідно до заяви від 25.01.2024 у зв`язку з недосягненням особою віку 55 років та відсутністю необхідного пільгового стажу.

Вік заявниці 54 роки 08 місяців 12 днів. Встановлено, що позивач має загальний страховий стаж 27 років 04 місяці 02 дні, пільговий стаж - 4 роки 10 місяців 22 дні.

За доданими документами зараховані всі періоди.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 27.08.1987 позивач у спірний період працювала водієм трамвая в Дружківському трамвайному управлінні (КП «Дружківський трамвай», КП «Дружківський автоелектротранс») з 11.07.2002 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 01.08.2004, з 01.06.2005 по 05.03.2011, з 18.05.2015 по 01.08.2017 (записи №№18-27).

Записи виконані належним чином та містять підписи та печатки відповідних осіб.

До заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач надала довідки, що уточнюють пільговий характер роботи водієм трамвая на регулярних міських маршрутах зайнятих перевезенням пасажирів № 01/02-3, № 01/02-2 та № 02/01-1 від 04.01.2024 за періоди:

з 11.07.2002 по 02.03.2004 весь період,

з 03.03.2004 по 01.08.2004 весь період, з 01.06.2005 по 05.03.2011 11 місяців, з 10.04.2006 по 10.02.2009 знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років, з 10.03.2009 по 05.03.2011 знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років,

з 18.05.2015 по 01.08.2017 весь період.

Відповідно до розрахунку стажу в РС-право позивача періоди з 11.04.2006 по 10.02.2009 та з 10.03.2009 по 05.03.2011 зазначені як догляд за пенсіонером.

Не погоджуючись з рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд зазначає , що відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до положень статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які мають пільговий характер роботи, визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XIІ (далі Закон № 1788-XIІ) та Законом № 1058-IV.

Відповідно до пункту «з» частини 2 статті 13 Закону 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи, зокрема для жінок не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років. До досягнення віку, встановленого абзацом 1 пункту «з» частини 2 статті 13 , право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами 3-13 пункту «б» частини 1 статті 13 Закону №1788-XII.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах мають водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу для жінок не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом 1 пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами 3-13 пункту 2 частини 2 статті114 Закону № 1058-ІV.

Позиція відповідача полягає в тому, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон № № 213-VIII) внесено низку змін до деяких законодавчих актів, які регулювали питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах та пенсії за вислугу років для окремим категорій громадян. Зокрема, в ст. 13, ч. 2 ст. 14, пп. «б» «г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно, з 1 квітня2015 року передбачалося поетапне збільшення на 5 років віку для виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи. Згідно з нововведеннями кожні півроку на 6 місяців збільшувався пенсійний вік жінкам і на шість місяців на рік необхідний загальний стаж роботи чоловікам і жінкам. Ці законодавчі зміни не торкнулися кількості пільгового стажу.

Водночас відповідач визнав, що зміни, передбачені Законом № № 213-VIII, були чинними до 23.01.2020, доки Конституційний Суд України не визнав їх неконституційними. Конституційний Суд України ухвалою від 13 січня 2016 року № 1-у/2016 відкрив конституційне провадження у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 13, ч. 2 ст. 14, пп. «б»-«г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII.

Дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років згідно з Законом № № 213-VIII, Конституційний Суд України в рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 зазначив, що вони вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Згідно з рішенням Суду, вказані норми порушують легітимні очікування таких осіб, а отже суперечать ч. 1 ст. 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність. Враховуючи зазначене, КСУ визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ст. 13, ч. 2 ст. 14, пп. «б»-«г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII. Стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з 01.01.2018 введено в дію статтю 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає порядок призначення пенсій за віком непільгових умовах за Списками № 1 № 2. Тому відповідач вважає, що статті 13 та 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» втратили чинність.

З наведених підстав рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Хмельницькій області від 01.02.2024 № 34 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком згідно п. 8 ч. 2 ст.114 Закону № 1058-ІV, відповідно до заяви від 25.01.2024 у зв`язку з недосягненням особою віку, передбаченого пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відсутністю необхідного пільгового стажу. До заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачка надала довідки, уточнюючі пільговий характер роботи №01/02-3, №01/02-2, та №02/01-1 від 04.01.2024. У довідці №01/02-2 від 04.01.2024 зазначено, що в період з 10.04.2006 по 10.02.2009 позивачка знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років та з 10.03.2009 по 05.03.2011 по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років. Відтак, вказані періоди зараховані до страхового стажу позивачки.

Вирішуючи питання наявності у позивача пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії , суд вказує, що відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять періоди роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, а саме трудовою книжкою та положеннями Закону №1788-ХІІ.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-ІV, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно з підпунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграф б цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

При цьому, відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (уразі якщо дитина потребує домашнього догляду, на підставі медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Судом встановлено, що під час роботи в період з 11.04.2006 по 10.02.2009 та з 10.03.2009 по 05.03.2011 позивач здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею віку 3 років та 6 років відповідно до даних довідки № 01/02-2 від 04.01.2024, а не догляд за пенсіонером, як зазначено у розрахунку стажу в РС-право.

У вказаний період за позивачем зберігалося право на зарахування періоду такої відпустки до спеціального стажу відповідно до норм статті 181 КЗпП України.

Таким чином вказані періоди повинні бути зарахований як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах.

Щодо застосування до позивача законодавчих змін щодо підвищення пенсійного віку суд враховує, що відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

(пункт «з» частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII)

Отже, вирішуючи справу та керуючись рішенням Конституційного Суду України в від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, суд встановив право позивача на призначення пенсії на пільгових умовах при досягненні віку 50 років відповідно до вимог Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка діяла до внесення змін Законом № 213-VIII.

Таким чином, доводи позивача щодо неналежного виконання обов`язків відповідачем при прийнятті рішення № 34 від 01.02.2024 про відмову в призначенні пенсії знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки позивач досягла віку 50 років та має відповідний спеціальний стаж роботи.

Водночас, суд також встановив, що позивач має право на зарахування як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пенсію на пільгових умовах період з 11.04.2006 по 10.02.2009 та з 10.03.2009 по 05.03.2011, оскільки інші періоди спеціального стажу зараховані відповідачем відповідно до уточнюючих довідок.

Стосовно способу захисту права суд вказує на зміст статті 58 Закону № 1058-IV, якою визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

В ході розгляду справи встановлено, що періоди роботи, які просила зарахувати позивач з 11.07.2002 по 02.03.2004, з 03.03.2004 по 11.08.2004, з 01.06.2005 по 05.03.2011, з 18.05.2015 по 01.08.2017, зараховані до загального та спеціального стажу.

З урахуванням наведеного, оцінюючи обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 34 від 01.02.2024 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на підставі пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та з урахуванням висновків суду про наявність у позивача права на призначення пенсії по досягненні віку 50 років та зарахування до спеціального стажу періодів роботи з 11.04.2006 по 10.02.2009 та з 10.03.2009 по 05.03.2011.

За приписами статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1221,20 грн підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 814,13 грн.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області () № 34 від 01.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії від 25.01.2024 відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ) з урахуванням висновків суду про наявність у позивача права на призначення пенсії по досягненні віку 50 років та зарахування до спеціального пільгового стажу періодів роботи з 11.04.2006 по 10.02.2009 та з 10.03.2009 по 05.03.2011.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 814 (вісімсот чотирнадцять) грн. 13 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/) відповідно до наявних умов електропостачання та функціонування програмного забезпечення через обставини збройної агресії проти України.

Суддя Г.А. Чекменьов