Справа № 280/2527/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року Справа № 280/2527/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Михайло-Лукашівської сільської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Михайло-Лукашівської сільської ради (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1) визнати дії відповідача по ненарахуванню та виплаті позивачу середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування, з часу припинення повноважень на посаді сільського голови Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області 25 листопада 2020 року по день працевлаштування 22 березня 2021 року протиправними;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середньомісячну заробітну плату на період працевлаштування, з часу припинення повноважень на посаді сільського голови Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області 25 листопада 2020 року по день працевлаштування 22 березня 2021 року.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Сашковим М.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1137431 від 22.08.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що законодавством гарантується право депутата місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення його повноважень, на працевлаштування за попередньою роботою (посадою) за умови наявності попередньої посади, або працевлаштування зі іншою рівноцінною посадою. З 03.01.2006 ОСОБА_1 займала посаду касира Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, надалі рішенням сесії була обрана секретарем сільради, а з 10.11.2015 була обрана сільським головою Привільненської сільської ради Вільнянського (зараз Запорізького) району Запорізької області. У зв`язку із реорганізацією Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області шляхом приєднання до складу Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізької області відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 713-р, ОСОБА_1 25.11.2020 була звільнена з посади сільської голови. Звернувшись до сільського голови Михайло-Лукашівської сільської ради для працевлаштування на попередній посаді, яку вона займала до обрання її спочатку секретарем, а потім сільським головою сільради, позивач отримала відповідь про відсутність попередньої роботи та неможливості виплатити їй середню заробітну плату у зв`язку із відсутністю запису у трудовій книжці. Після встановлення рішенням суду факту звільнення позивача з посади касира, відповідачем всеодно було відмовлено у виплаті їй середнього заробітку. Позивач вважає, що має право відповідно до частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» на збереження середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у раді, однак відповідач протиправно не виплачує їй середню заробітну плату.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

18.04.2024 надійшов відзив на позовну заяву (вх. №18584), у якому відповідач зазначає, що у поданій до нього заяві позивач самостійно встановив неможливість поновити на посаду касира та прохає виключно про виплату середнього заробітку. Позивачем ігнорується суть гарантії повернення працівника до попередньої або рівноцінної роботи, які встановлюються як основні охоронювані законом, а заявлені вимоги спрямовані на отримання компенсації, яка передбачена виключно як альтернатива поверненню до роботи. Так, у наданому позивачу листі була запропонована вакантна рівнозначна посада (робота) діловода, проте будь-якої відповіді до відповідача не надходило. У свою чергу, позивач жодним чином не зазначає про можливість повернення на попередню або отримання рівноцінної роботи, не обґрунтовує відповідь сільської ради, якою безпосередньо запропоновану рівноцінну роботу. З огляду на викладене, вважає зазначені у позові підстави необґрунтованими та безпідставними, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 25.03.2024 суд залишив позовну заяву без руху на підставі статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду оформленої із додержанням вимог статті 160 КАС України позовну заяву, в якій, зокрема, зазначити: правильне найменування відповідача відповідно до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України; відомості про наявність або відсутність електронного кабінету в системі «Електронний суд» у всіх учасників справи (якщо реєстрація електронного кабінету суперечить релігійним переконанням відповідної заяви про це); місце проживання чи перебування, відомі номери засобів зв`язку, ідентифікаційний номер представника позивача.

Ухвалою від 02.04.2024 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін; витребував від Михайло-Лукашівської сільської ради всі матеріали, що були або мали бути взяті ними до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов, а також довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за останні два повних місяці, що передували її звільненню, з визначенням усіх складових та зазначенням кількості відпрацьованих днів.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 наявні наступні записи, відповідно до яких ОСОБА_1 :

21.01.2002 призначена на посаду інспектора паспортного столу Привільненської сільської ради;

06.01.2006 переведена на посаду касира;

03.06.2008 обрана секретарем Привільненської сільської ради;

10.11.2015 обрана сільським головою Привільненської сільської ради;

25.11.2020 повноваження Привільненського сільського голови закінчилися на підставі ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»;

22.03.2021 призначена на посаду начальника відділу житлово-комунального господарства, земельних відносин, охорони навколишнього середовища, благоустрою, будівництва та архітектури Михайло-Лукашівської сільської ради.

29.11.2023 позивач звернулася до Михайло-Лукашівської сільської ради, у якій просила виплатити середню заробітну плату за період роботи з дня закінчення повноважень як Привільненського сільського голови з 26.11.2020 до дня працевлаштування на посаду начальника відділу житлово-комунального господарства земельних відносин, охорони навколишнього середовища, благоустрою, будівництва та архітектури Михайло-Лукашівської сільської ради, до 21.03.2021.

За результатами розгляду заяви, листом сільського голови Михайло-Лукашівської сільської ради від 13.12.2023 № 1560 повідомлено, що положення статті 118 КЗпП України та частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» покликані закріпити на законодавчому рівні гарантії повернення працівника до попередньої або рівноцінної роботи, а за умови неможливості надання такої роботи виплата відповідної компенсації. При цьому, формулюючи вищезазначені гарантії законодавець виділив обов`язкові одночасні вимоги, при сукупності яких, особа може претендувати на збереження протягом не більше 6 місяців її середнього заробітку з відповідного місцевого бюджету: звільнення з попереднього місця роботи за пунктом 5 статті 36 КЗпП України; неможливість надання відповідної роботи (посади). Попереднім місцем роботи до обрання заявниці на посаду секретаря Привільненської сільської ради була посада (робота) касира Привільненської сільської ради, з якої, відповідно до встановленого факту звільнення з посади на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.10.2023 по справі № 314/4441/23, заявницю було звільнено за пунктом 5 статті 36 КЗпП України. Керуючись статтею 118 КЗпП України та частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», враховуючи діючу структуру та штатний розпис Михайло-Лукашівської сільської ради, з метою дотримання гарантії щодо охорони трудових та інших прав, а саме повернення працівника до попередньої або рівноцінної роботи, після закінчення повноважень за виборною посадою, запропоновано вакантну рівнозначну посаду (роботу) діловода.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.10.2023 у справі № 314/4441/23 судом встановлено факт звільнення ОСОБА_1 з посади касира Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області у зв`язку з її переходом на виборну посаду секретаря Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області 03.06.2008 на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплаті їй середньої заробітної плати на період працевлаштування, позивач звернулася до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, гарантії депутатської діяльності визначено в Законі України від 11.07.2002 № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад» (далі - Закон № 93-IV).

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону № 93-IV депутат місцевої ради здійснює свої повноваження, не пориваючи з виробничою або службовою діяльністю. Депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі статтею 118 Кодексу законів про працю України працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Частиною першою статті 33 Закону № 93-IV передбачено, що в разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.

З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.

Відповідно до частини другої статті 33 Закону № 93-IV депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що законодавством гарантується право депутата місцевої ради на надання йому, після закінчення повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади). У той же час, це право може бути реалізовано за умови наявності посади, або іншої рівноцінної посади.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 13.08.2020 по справі № 174/445/16-а, від 26.12.2019 по справі № 570/3880/16-а.

Тобто, саме перебування у трудових відносинах безпосередньо до обрання на виборну посаду і є підставою для реалізації гарантій, передбачених статтею 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

При цьому, під відсутністю посади/роботи необхідно розуміти лише об`єктивну неможливість надати депутату місцевої ради, звільненому з виборної посади, попередньої посади через ліквідацію підприємства, установи, організації, її скорочення тощо, а не відсутність вакансії у зв`язку з тим, що посаду, яку до обрання на виборну посаду обіймав депутат місцевої ради, було запропоновано іншій особі.

Якщо посаду, яку обіймав депутат місцевої ради до обрання його на виборну посаду у раді, займає інша особа, трудовий договір з нею, у тому числі укладений безстроково, розривається з підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 40 КЗпП України, частиною другою статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Отже, та обставина, що на момент закінчення повноважень позивача як касира Привільненської сільської ради посада, яку вона обіймала до обрання на виборну посаду в Привільненській сільській раді, не є вакантною, не може бути перешкодою для надання їй попередньої посади (роботи).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 635/1071/17.

Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 у справі №219/2204/2016-ц зробив висновок, що гарантії, передбачені частиною другою статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» поширюються на колишніх секретарів сільської ради, які безпосередньо перед обранням на виборну посаду були працевлаштовані на іншій посаді і були звільнені з такого місця роботи згідно з пунктом 5 статті 36 КЗпП України (перехід на виборну посаду). Як наголосив суд касаційної інстанції, трудовий договір має бути припинено саме на підставі, передбаченій пунктом 5 статті 36 КЗпП. Якщо звільнення буде оформлено за іншою підставою (наприклад статті 38 КЗпП), то особа не може претендувати на гарантії частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Саме ці обставини, а не кількість каденцій на які було обрано посадову особу, визначають її право повернутися на місце роботи, де та працювала до обрання на зазначену виборну посаду.

На сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом (частина п`ята статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Суд підсумовує, що передбачена частиною другою статті 33 Закону № 93-IV гарантія полягає у тому, що одразу після закінчення повноважень особи на виборній посаді вона буде працевлаштована на попередній роботі (посаді) або іншій рівноцінній роботі (посаді), водночас у разі неможливості надання відповідної роботи (посади) такій особі виплачується середня заробітна плата на період працевлаштування, але не більше шести місяців.

Сторонами не заперечується той факт, що після закінчення повноважень як сільського голови ОСОБА_1 22.12.2020 зверталась до сільського голови Михайло-Лукашівської сільської ради для працевлаштування на попередній посаді (яку вона обіймала до працевлаштування до зайняття виборної посади), на що отримала відповідь про відсутність в її трудовій книжці запису про її звільнення з посади касира.

При цьому суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Так, у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Тобто, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.

Відтак, на переконання суду, відповідачем фактично покладено тягар на позивача з доказування факту звільнення її з посади касира Привільненської сільської ради. Разом з тим, позивач звернулась до суду з відповідною заявою, за результатами розгляду якої рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.10.2023 у справі № 314/4441/23 встановлено, що до обрання на виборну посаду (секретаря Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області) ОСОБА_1 працювала на посаді касира Привільненської сільської ради. З цієї посади позивача звільнено на підставі частини 5 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку з обранням на виборну посаду секретаря сільської ради.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 22.03.2021 було призначена на посаду начальника відділу житлово-комунального господарства, земельних відносин, охорони навколишнього середовища, благоустрою, будівництва та архітектури Михайло-Лукашівської сільської ради.

Таким чином, суд констатує, що відповідачем не була дотримання гарантія працевлаштування особи, передбачена частиною другою статті 33 Закону № 93-IV, оскільки особі не було запропоновано працевлаштування на попередній роботі (посаді) або іншій рівноцінній роботі (посаді), крім того, середня заробітна плата на період працевлаштування виплачена не була.

Зі змісту листа сільського голови Михайло-Лукашівської сільської ради від 13.12.2023 № 1560 слідує, що враховуючи діючу структуру та штатний розпис Михайло-Лукашівської сільської ради, відповідач повідомляв позивача про можливість працевлаштування її на рівнозначній посаді діловода. Крім того, як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, рівнозначна посада (діловода) відповідно до структури та штатного розпису сільської ради на період первісного звернення позивача (22.12.2020) також була вакантна і гарантії повернення до роботи були можливими.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду доказів того, що у Михайло-Лукашівській сільській раді під час первісного звернення позивача (22.12.2020) була вакантна посада, на яку міг претендувати позивач з дня закінчення повноважень сільського голови Привільненської сільської ради. Крім того, станом на день звернення позивача до Михайло-Лукашівської ради (22.12.2020) був відсутній факт її працевлаштування за попереднім місцем роботи чи надання рівноцінної посади.

Водночас пропозицію працевлаштування ОСОБА_1 на рівнозначній посаді діловода, викладену у листі від 13.12.2023 № 1560, не можна розцінювати як дотримання відповідачем обов`язку надання попередньої роботи (посади) або іншої рівноцінної роботи (посади), позаяк вже 22.03.2021 ОСОБА_1 була призначена на посаду начальника відділу житлово-комунального господарства, земельних відносин, охорони навколишнього середовища, благоустрою, будівництва та архітектури Михайло-Лукашівської сільської ради, а передбачена частиною другою статті 33 Закону № 93-IV гарантія працевлаштування має місце саме після закінчення повноважень на виборній посаді та право позивачки вже не може бути захищено шляхом працевлаштування.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також Європейський суд з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії»).

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання середньої заробітної плати, яку він одержував раніше на виборній посаді у раді, на період працевлаштування, але не більше шести місяців. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що для ефективного захисту прав позивача та відповідно до норм чинного законодавства необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середню заробітну плату з 26.11.2020 (наступний день, після закінчення повноважень позивача на виборній посаді) по 21.03.2021 (зважаючи на її офіційне працевлаштування 22.03.2021).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

VII. Розподіл судових витрат.

Квитанціями від 21.03.2024 № 9 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Михайло-Лукашівської сільської ради щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців, яку вона одержала на посаді сільського голови Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області на підставі частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Зобов`язати Михайло-Лукашівську сільську раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 із місцевого бюджету середню заробітну плату, яку вона одержувала на посаді сільського голови Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, за період з 26.11.2020 по 21.03.2021.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Михайло-Лукашівської сільської ради судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживанням: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач Михайло-Лукашівська сільська рада, місцезнаходження: вул.Космічна, буд.8, с.Михайло-Лукашеве, Запорізький район, Запорізька область, 70042; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 03.06.2024.

Суддя К.В.Мінаєва