Справа № 642/1762/24
Суддя: Вікторов В. В.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"03" червня 2024 р.
Справа № 642/1762/24
Провадження № 2-а/642/15/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Вікторова В.В.,

при секретарі Шнайдер Д.С.,

розглянувши в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Головашич Ю.О. звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 01726969 від 23.03.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 5 статті 121 КУпАП, та витребувати в Управління Патрульної поліції в Житомирській області (10031, м. Житомир, вул. Покровська, 96) завірену належним чином копію постанови про накладення правопорушення від 23.03.2024 року серії ЕНА №01726969, всі відеозаписи та інші матеріали фіксації зазначеного адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову зазначає, що 23.03.2024 відповідачем складена постанова серія ЕНА № 01726969 згідно якої, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 510 грн. за ст. 121-5 КУПАП, а саме порушення правил користування ременем безпеки або шоломами.

З вказаною постановою позивач та її представник не згодні, оскільки під час руху позивач була пристебнута ременем безпеки. Проїжджаючи Житомир (Житомирську область, близько 10км від м. Житомир), Житомир-Чернівці 05км.600м., зупинилась, відкрила двері водія та хотіла вийти з машини запитати у працівників поліції дорогу, але останні замість допомоги склали постанову про адміністративне правопорушення, хоча працівники поліції позивачку не зупиняли, а зупинившись, позивачка відстебнула ремінь безпеки з метою вийти з машини. Постанову на руки позивачу не дали. Із застосунку «Дія» дізналась про наявність постанови, та про наявність фіксацій камерою 475324 та 475804. Дані відеозаписи не містять доказів того, що позивачка рухалася без ременя безпеки, адже працівники поліцію позивачку не зупиняли і не фіксували її рух. У зв`язку із зазначеним, вважає, що відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення грубо порушені ст. 251, ст. 280 КУпАП. Тому позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови. Просила витребувати

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано в Управління Патрульної поліції в Житомирській області (10031, м. Житомир, вул. Покровська, 96) завірену належним чином копію постанови про накладення правопорушення від 23.03.2024 року серії ЕНА №01726969, всі відеозаписи та інші матеріали фіксації зазначеного адміністративного правопорушення. Копію ухвали направлено відповідачу рекомендаційним листом засобами поштового зв`язку та на електронну адресу відповідача.

09.05.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначив, що твердження позивача про те, що відповідно до постанови інспектора взводу №1 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Патинського М.Ю. серії ЕНА №01726969 від 23.03.2024 на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5, ст. 121 КУпАП.

Відповідно до мотивувальної частини вказаної постанови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на автомобільній дорозі Житомир-Чернівці 5км +600м, керуючи транспортним засобом TOYOTA н.з. НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, та при цьому була не пристебнута паском безпеки, чим порушила п.2.3 в ПДР України. Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Факт вчиненого правопорушення, що було зафіксовано безпосередньо інспектором та його напарником під час нагляду за дорожньою ситуацією на відрізку дороги в м. Житомир по вул.Вітрука, біля будинку 9А відеофайл № video_2024-01-29_09-32-58. Крім того, вказаний файл фіксує факт руху авто, його зупинку з якої вбачається, що з авто ніхто не виходить як до приїзду працівників поліції та і під час безпосереднього перебування на місці. Матеріали відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів), відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах відповідно до ст. 251 КУпАП, можуть бути доказами у справах про адміністративні правопорушення.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч. 1 ст.77КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як вбачається зі змісту постанови серії ЕНА №01726969 від 23.03.2024, водій, ОСОБА_1 , 23.03.2024 року о 13:24 год. на трасі Житомир-Чернівці 5км+600м керуючи транспортним засобом TOYOTA н.з. НОМЕР_1 , обладнаний засобами пасивної безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, фіксація камера 475324, 475804, чим порушив п.п. 2.3 «В» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 121 КУпАП.

У зв`язку з чим, інспектора взводу №1 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Патинського М.Ю. 23.03.2024 винесено постанову серії ї ЕНА №01726969 про визнання ОСОБА_1 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 статті 121 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 510 грн.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.222КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення про порушення Правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07листопада 2015року за№ 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч.5 статті 121КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.2.3 «в» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що позивач не визнає себе винним, зазначає що не порушував вимог п. 2.3 в ПДР, оскільки він бу пристебнутий ременем безпеки, крім того, поліцейським не доведено, що він їхав з відстібнути ременем безпеки.

У своєму позові позивач не погоджується з тим, що нею було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 5 ст. 121 КУпАП та зазначає про відсутність доказів, що підтверджували факт її неправомірних дій.

Заявлені позовні вимоги позивач мотивує притягненням її до відповідальності за відсутності доказів вчинення правопорушення. Стверджує, що під час руху автомобіля він і пасажир були пристебнуті ременями безпеки, а після зупинки транспортного їх відстебнули.

Надаючи правову оцінку викладеним сторонами доводам та наданим доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна підтверджуватися відповідними докази.

Перелік доказів, якими доводиться вина особи у справах про адміністративні правопорушення, визначений ч.1 ст.251 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відео-запису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу

У статті 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що до неї додається фіксація камерою 475324 та 475804.

Ці відеозаписи представник відповідача додав до поданого відзиву на позовну заяву.

Позивач у позовній заяві вказує, що під час руху позивач була пристебнута ременем безпеки, проїжджаючи Житомир (Житомирську область, близько 10 км від м. Житомир), Житомир-Чернівці 05км.600м., зупинилась та хотіла вийти з машини запитати у працівників поліції дорогу.

З відеозапису № 475804 (13 год. 24 хв.) вбачається, що до поліцейського під`їжджає автомобіль, зупиняється, потім відкривається вікно зі сторони водійського видіння. Після того як водій, яким є позивачка ОСОБА_1 , опустила скло своїх дверей чітко видно, що вона не пристебнута ременем безпеки. При цьому на відео не зафіксовано момент керування (здійснення руху) автомобілем водієм, непристебнутим ременем безпеки. Також, як вбачається з відео, співробітники поліції не здійснювали зупинку транспортного засобу, яким керувала позивач.

З відеозапису № 475324 зафіксовано розмову співробітника поліції з водієм, після чого водій, на вимогу співробітника поліції, припаркував транспортний засіб на узбіччі дороги, та йому було роз`яснено права.

Відповідачем до суду не надано інших доказів, які б підтверджували саме факт керування позивачем з відстебнутим ременем безпеки.

Посилання відповідача на те, що позивач не оспорювала інкриміноване правопорушення і нібито погодилася з ним, суд не приймає до уваги, оскільки сам факт визнання особою вини у порушенні Правил дорожнього руху не можу бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. Зазначено позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладених у постанові від 15 травня 2019 року у справі №537/2088/17.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 86 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 11 частини першої статті 23Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду справа №660/575/16-а від 31.01.2018 року.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З огляду на вищенаведене, враховуючи принцип презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження вчинення нею адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позовної заяви та скасування постанови серії ЕНА № 01726969 від 23.03.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.121 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн..

Керуючись ст. ст.2, 6-10, 77, 122, 241-246, 255, 257, 263, 295, КАС України, ст. 293 КУпАП, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення- задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА № 01726969 від 23.03.2024 за ч. 5 ст.121 КУпАП скасувати.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Вікторов