Справа № 344/23435/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 344/23435/23 пров. № А/857/3826/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 січня 2024 року про залишення позову без розгляду (головуючий суддя Кіндратишин Л.Р., м. Івано-Франківськ) у справі № 344/23435/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в :

11 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №880401 від 19.10.2023; провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням вимог ст. ст. 268-272, 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області було подано клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки обізнаність 19.10.2023 позивача про наявність і зміст оскаржуваної постанови підтверджується його підписом у графі 9 «копію постанови мною отримано».

На підставі частини 3 статті 123 КАС України Івано-Франківський окружний адміністративний суд 17 січня 2024 року позовну заяву залишив без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду через неповажність зазначених позивачем підстав для його поновлення.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не отримував, про наявність такої йому відомо не було. Зазначає, що під час складання адміністративних матеріалів було темно і поліцейський дав йому поставити підпис, під чим не вказав. Наголошує, що про оскаржувану постанову йому стало відомо лише 29.11.2023, після ознайомлення його адвоката Голуба Г.С., з адміністративною справою №354/1571/23. Звертає увагу, що первинно позовна заява була подана 08.12.2023 шляхом надсилання о 17:40 год. на електронну пошту Івано-Франківського міського суду, що підтверджується скрін-копією пошти адвоката. Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано, що колега, який знаходився в автомобілі позивача, може підтвердити, що позивач не отримував копії постанови.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.

Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував тим, що позивач пропустив строк звернення до суду, причини пропуску строку звернення, зазначені позивачем, є неповажними.

Суд першої інстанції вказав, що фактично проставлення особистого підпису позивачем не заперечується, а твердження про те, що позивачу не було відомо під чим він підписується, а також те, що постанова йому не вручалася, суд оцінив критично.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів при наданні оцінки законності та обгрунтованості ухвали про залишення позову без розгляду виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Положеннями ст. 286 КАС України врегульовано особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності

Згідно частини другої ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати можливість звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом у справі №240/12017/19.

Крім того, у цій постанові Верховний Суд наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Апелянт у апеляційній скарзі покликається на те, що 19 жовтня 2023 року він підписував якісь документи, але інспектор поліції копію оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення не вручав, а про існування такої йому стало відомо лише 29 листопада 2023 року після ознайомлення його адвоката в приміщенні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з матеріалами справи № 354/1571/23.

Однак, на підтвердження таких доводів позивачем не надано жодних доказів, як і не надано доказів отримання такої постанови саме 29 листопада 2023 року.

В позові позивач вказує, що копію заяви з відміткою про ознайомлення адвоката ОСОБА_2 29 листопада 2023 року буде додано до суду першої інстанції під час судового засідання.

Проте, така заява з відміткою про ознайомлення з матеріалами справи № 354/1571/23, у яких знаходилась копія оскаржуваної постанови, не надана ні в суд першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач 19 жовтня 2023 року проставив особистий підпис в оскаржуваній постанові у графі 8 «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено» та графі 9 «Копію постанови мною отримано».

Наведене визнається апелянтом.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що факт неотримання постанови може підтвердити його колега ОСОБА_3 , який знаходився з ним в автомобілі, оскільки в матеріалах справи і в оскаржуваній постанові відсутні покликання на свідків події, а також докази про те, що такий допитувався як свідок під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що первинно позовна заява була подана 08.12.2023 шляхом надсилання 17:40 год. на електронну пошту Івано-Франківського міського суду, що підтверджується скрін-копією пошти адвоката, не змінюють факту пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки, як вже було зазначено, позов щодо оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху може бути поданий протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач про порушення своїх прав, за захистом яких звернувся до суду 11.12.2023, був обізнаний ще 19 жовтня 2023 року, що підтверджується його підписом на оскаржуваній постанові, позивачем цих обставин не спростовано, відтак позовна заява подана до суду поза межами десятиденного строку звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Kutic v. Croatia, заява №48778/99).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись статтями 272, 286, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 січня 2024 року про залишення позову без розгляду у справі № 344/23435/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар