Справа № 380/20105/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/20105/23 пров. № А/857/2234/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Матковської З.М.

суддів- Гінди О.М., Кузьмича С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року у справі №380/20105/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Желік О.М., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту рішення не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі ГУНП у Львівські області ) в якому просить: визнати протиправною бездіяльність щодо не зарахування, відмову ГУНП у Львівській області зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявні на момент прийняття на службу у ГУНП у Львівській області вислугу років (стаж служби) з 1 вересня 2012 року по 24 вересня 2021 року у Державній кримінально-виконавчій службі; зобов`язати ГУНП у Львівській області зарахувати позивачці до стажу служби в поліції наявну на момент прийняття на службу в ГУНП у Львівській області вислугу років (стаж служби) з 1 вересня 2012 року по 24 вересня 2021 року у Державній кримінально-виконавчій службі та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення (у тому числі в частині надбавки за вислугу років, компенсації за невикористану додаткову відпустку) за час служби в органах поліції з урахуванням вислуги років з 1 вересня 2012 року по 24 вересня 2021 року в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано позивачці до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки термін перебування на службі в Державній кримінально-виконавчій службі з 01.09.2012 по 24.09.2021, оскільки вказана служба має такий же правовий статус як і служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького та рядового складу, а отже підлягає зарахуванню до вислуги років в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУНП у Львівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 стажу служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (у період з 01.09.2012 року по 24.09.2021 року) до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення їй надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки. Зобов`язано ГУНП у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 стаж служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (у період з 01.09.2012 року по 24.09.2021 року) до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення їй надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 536,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ГУНА у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ні, Державна кримінально-виконавча служба України, ні Державна пенітеціарна служба не відносяться до органів внутрішніх справ, а, відтак, служба у вищезгаданих органах державної влади не зараховується до стажу служби в поліції, як помилково вважає позивачка. Діяльність Державної кримінально-виконавчої служби України спрямовується і координується Міністерством юстиції України, а не Міністром внутрішніх справ або ж Головою Національної поліції України.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 01.09.2012 була прийнята на службу в Державну кримінально-виконавчу службу згідно наказом №483 від 10.08.2012.

24.09.2021 згідно наказу Державної установи Центр пробації від 24.09.2021 №222/н, позивачка звільнена із Державної кримінально-виконавчої служби.

Визначено вислугу років на день звільнення в календарному обчисленні 09 років 00 місяців 23 днів, у пільговому обчисленні - 10 років 04 місяців 14 днів.

З 28.09.2021 ОСОБА_1 прийнято на службу до поліції, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 28.09.2021 №400о/с, що підтверджено відомостями трудової книжки позивачки.

Листом відповідача від 27.07.2023 року №Ш-72/Аз/05/13-2023 у відповідь на адвокатський запит представника позивача повідомлено про відсутність підстав для такого зарахування, оскільки визначений статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію» перелік видів служб, які зараховуються до стажу служби в поліції, не містить служби в органах Державній пенітенціарній службі України.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що на позивачку, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу»), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому поліції, в т.ч. й дія ст.ст.22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Враховуючи тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, діяльність позивачки, функції, які нею виконувались на момент проходження служби, статус позивачки, суд прийшов до висновку, що стаж служби позивачки в Державній кримінально-виконавчій службі України підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У свою чергу, приписами статті 78 Закону №580-VIII передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною другою статті 78 Закону №580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

У той же час, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року №1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

При цьому, частина п`ята статті 23 Закону України від 23 червня 2005 року №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз вище наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які урегульовують порядок і умови проходження служби працівниками міліції та органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

У даному випадку, сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

Згідно із преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Таким чином, на позивачку, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу»), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Як наслідок, служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у своїй постанові від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20, та підтримана також Верховним Судом у постанові від 01.03.2023 у справі № 240/30024/21.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року в справі №826/16143/18, у якій склалися подібні правовідносини, дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Відповідно, також вбачається тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, оскільки визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Таким чином, колегія суддів вважає слушним позицію суду першої інстанції про те, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII, та повинна зараховуватись до стажу служби в поліції.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду попередньої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо не зарахування позивачці стажу служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби (у період з 01.09.2012 року по 24.09.2021 року) до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення їй надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Твердження апелянта про те, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України відсутня у переліку, визначеному статтею 78 Закону №580-VIII, а тому не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки суд апеляційної інстанції оцінює критично, так як чинним на час проходження позивачкою служби в міліції та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в міліції, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, які мають такий самий правовий статус які в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби).

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах..2018 № 760, не встановлено обмежень чи застережень щодо оформлення довідки з помісячною розбивкою суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають. Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року у справі №380/20105/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
С. М. Кузьмич