Справа № 640/19494/22
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 року м. Київ № 640/19494/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій позивач просить:

- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у перерахунку та виплаті пенсії згідно статті 29 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправним;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням підвищення розміру пенсії за віком за відстрочення часу її призначення згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18 листопада 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу після переходу на інший вид пенсії - за віком, не виплачується підвищення до пенсії відповідно до статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на яке вона має право.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності 15.12.2022 (далі по тексту - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

На виконання пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX , на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа № 640/19494/22, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Пановій Г.В.

Ухвалою від 19.06.2023 адміністративна справа № 640/19494/22 прийнята до провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами, подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції відповідач вказав, що «призначення» та «переведення» з одного виду пенсії на інший є різними правовими категоріями, зокрема призначення пенсії особі здійснюється один раз. У подальшому особа, в разі наявності такого права, може бути переведена на інший вид пенсії. Відтак, на думку відповідача, у позивачки відсутні підстави для застосування відсотку підвищення пенсії згідно статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відбулось не первинне призначення пенсії, а переведення з одного типу пенсійних виплат на інший в межах одного закону. Пенсію було обчислено на підставі документів, які містяться в матеріалах пенсійної справи та відповідно норм чинного законодавства.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та наділена адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .

Позивачка з 13.12.2016 року отримувала пенсію по інвалідності. По досягненню нею у 2021 році пенсійного віку - 60 років виявила бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», звернувшись з відповідною заявою до відповідача.

Пенсію за віком отримує по сьогоднішній день.

У вересні 2022 року позивачці стало відомо, що їй не виплачується відповідна доплата до пенсії відповідно до статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим 08.09.2022 вона звернулася до відповідача з заявою, в якій просила підвищити розмір її пенсії у зв`язку із відстроченням часу її призначення.

Листом № 19899-19858/М-02/8-2600/22 від 14.09.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило позивачці у відповідному підвищенні.

Свою відмову відповідач обґрунтував тим, що позивачка у періоди з 13.12.2016 по 17.11.2021 отримувала пенсію по інвалідності, станом на момент призначення пенсії норми статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не існувало, відтак заборгованість по виплаті їй пенсії відсутня. Для виплати згаданої доплати відсутні законні підстави.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивачка звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статі 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон №1058).

Згідно зі статтею 1 Закону №1058 пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із статтею 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно частини третьої статті 45 Закону № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З аналізу зазначених вище норм законодавства слідує, що частиною третьою статті 45 Закону №1058 установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за Законом №1058, на інший.

Відповідно до статті 29 Закону № 1058-IV, особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців. При цьому підвищення розміру пенсії за неповний рік страхового стажу не здійснюється.

З аналізу вказаної норми законодавства вбачається, що право на встановлення передбаченого частиною першою 1 статті 29 Закону №1058-IV підвищення до пенсії виникає у осіб:

- які набули право на пенсію за віком за нормами Закону 1058-IV (досягнули передбаченого віку та мали мінімальний необхідний стаж);

- виявили бажання після досягнення передбаченого віку працювати і отримувати пенсію за віком на умовах Закону 1058-IV з більш пізнього віку.

Таким чином, суд зазначає, що підвищення розміру пенсії за віком визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які отримавши право на призначення пенсії за віком, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 17 травня 2019 року по справі № 511/777/17 вказано, що для збільшення розміру пенсію у зв`язку з відстрочкою її призначення необхідними умовами є досягнення пенсійного віку, встановленого Законом № 1058 та наявність страхового стажу, здобутого після досягнення пенсійного віку.

В рамках даних правовідносин, судом встановлено, що позивач у 2021 році досягнула передбаченого законом пенсійного віку, та у зв`язку з цим 18.11.2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перехід на інший вид пенсії - за віком.

Разом з тим, будь-яких доказів, що позивачка по досягненню пенсійного віку продовжила працювати, та, відповідно, має страховий стаж, здобутий після досягнення пенсійного віку, необхідність якого визначена вимогами норми статті 29 Закону № 1058-IV, суду не надано та у позовній заяві про такі не зазначено. Відсутні також посилання на наявність таких документів у позивачкі і у зверненні від 08.09.2022 з яким позивачка зверталась до відповідача.

Відтак, судом не встановлено протиправності у рішенні відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплати позивачу доплати до пенсії, передбаченої нормами статті 29 Закону № 1058-IV .

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів у повному об`ємі правомірність винесеного рішення.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, внаслідок чого, у задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вбачає.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повінстю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.