Справа № 140/3063/24
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/3063/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі абзацу 5 підпункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю ОСОБА_2 ; зобов`язання прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 5 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , призваний на військову службу під час загальної мобілізації, через введення воєнного стану в Україні 24.02.2022 в якості кулеметника військової частини НОМЕР_2 .

Позивачем було подано рапорт до командира військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Підставою подання такого рапорту стала необхідність здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, а саме за ОСОБА_2 , яка згідно з заключенням ЛКК №96/376 від 15.05.2023 потребує постійного стороннього догляду, нездатна до самообслуговування.

Відповідач листом №378 від 03.03.2024 повідомив, що рапорт позивача щодо звільнення з військової служби на підставі абзацу 5 підпункту г пункту 2 частини 4 ст. 26 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до абзацу 6 Постанови №413 необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Позивач вважає, що відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив у звільненні з військової служби, чим порушив його права та законні інтереси.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.19).

Ухвалою суду від 29.05.2024 замінено первісного відповідача Військову частину НОМЕР_2 та правонаступника Військову частину НОМЕР_1 .

У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з огляду на те, що підстави для звільнення позивача з військової служби згідно із поданим ним рапортом відсутні.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час загальної мобілізації, через введення воєнного стану в Україні 24.02.2022 в якості кулеметника військової частини НОМЕР_2 .

Позивачем було подано рапорт до командира військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Підставою подання такого рапорту стала необхідність здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, а саме за ОСОБА_2 , яка згідно з заключенням ЛКК №96/376 від 15.05.2023 потребує постійного стороннього догляду, нездатна до самообслуговування. До рапорту додав копії документів: свого паспорта, свідоцтва про народження та ідентифікаційного коду; паспорта матері; заключення ЛКК від 15.05.2023 №96/376 КНТ «Рожищенський центр первинної медико-санітарної допомоги» Рожищенської міської ради (а.с.6, 9-15).

Листом від 03.03.2024 №378 військова частина НОМЕР_2 повідомила позивача про розгляд вказаного рапорту та про відсутність підстав для звільнення з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, оскільки відповідно до абзацу 6 Постанови №413 необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років. Також зазначено, що до рапорту додано копію заключення ЛКК від 15.05.2023, виданого КНП «Рожищенський центр первинної медико-санітарної допомоги». Для подальшого розгляду рапорту по суті, ОСОБА_1 необхідно долучити до матеріалів справи довідку МСЕК про потребу постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 , 1938 р.н. (а.с. 8).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-XII).

Він же визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частинами першою, другою статті 1 цього Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою цієї статті передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому відповідними указами Президента України, воєнний стан в Україні продовжувався та триває на час вирішення справи судом.

В свою чергу, указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час загальної мобілізації 25.02.2022.

Спір виник через відмову відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Кабінет Міністрів України, відповідно до статті 26 Закону № 2232-XII, постановою Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу від 12.06.2013 № 413 (далі Постанова № 413), затвердив перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Так, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

В примітці до вказаного вище переліку визначено, що члени сім`ї військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу - особи, внесені в особову справу військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні.

Отже, відповідно до підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьками, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, позаяк необхідність постійного стороннього догляду підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років (саме на наявність висновку МСЕК як належного медичного документу, який підтверджує необхідність стороннього догляду за хворими батьками, зазначено у постанові Верховного Суду від 15.11.2019 у справі № п/811/1375/16).

Згідно із пунктом 3, 4, підпунктом 1 пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2019 № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.07.2008 за № 589/15280, ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Отже, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується виключно відповідним медичним висновком МСЕК, у той час як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною до 18 років підтверджується висновком ЛКК.

У даному випадку відсутня суперечність правових норм одна одній, оскільки нормативно-правові приписи постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 не суперечать Закону України №2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови КМУ розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.

Судом встановлено, що до рапорту про звільнення позивач додав копію заключення ЛКК від 15.05.2023, виданого КНП «Рожищенський центр первинної медико-санітарної допомоги» Рожищенської міської ради про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (мати позивача), потребує постійного стороннього догляду, нездатна до самообслуговування (а.с.15).

Проте, вказана довідка ЛКК КНП «Рожищенський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 15.05.2023 №96/576 не є належним медичним документом, який посвідчує необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю позивача, що є підставою для звільнення згідно із підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, позаяк таким документом має бути виключно відповідний медичний висновок МСЕК.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд звертає увагу, що позивач оскаржує відмову відповідача щодо не звільнення, за його рапортом, з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворою матір?ю, яка за висновком ЛКК закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Враховуючи, що у відповідача не було правових та фактичних підстав для задоволення поданого позивачем рапорту від про звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю постійного догляду за хворою матір`ю згідно підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, позаяк позивач на підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за хворою матір`ю не подав відповідного медичного висновку медико-соціальної експертної комісії, тому у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії належить відмовити повністю.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Т.М. Димарчук