Справа № 500/7859/23
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7859/23

28 травня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Паряк Тетяни Дмитрівни

представника позивача Півторак В.М.

представника відповідача Ковальова Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.10.2023 року позивачу в магазині у с. Мишковичі, передали лист від ГУ ДПС в Тернопільській області з податковим повідомлення-рішенням Головного управління ДПС у Тернопільській області №0-1914 від 15.05.2023 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 240 426, 00 грн.

Позивач вважає, що зазначене податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №0-1914 від 15.05.2023 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 11.12.2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 28.12.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 10.01.2024 року. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) має у власності будівлі та споруди комплексу (майнового комплексу), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач є власником такого майна, дата державної реєстрації права власності 22.09.2009р., загальна площа об`єктів 2 671, 40 кв. м., з яких:

- пункт штучного осіменіння, «А», загальна площа 25,2 кв.м.;

- кормокухня, «Б», загальна площа 52,1 кв.м.;

- корівник, свинарник, конюшня з прибудовою, «В», загальна площа 919,8 кв.м.;

- корівник, «Г», загальна площа 1007,5 кв.м.;

- сінажна яма, «Д», загальна площа 666,8 кв.м.

ОСОБА_1 не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні Податкового кодексу України (пп. 1.1 ст. 1. ПК України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства).

Таким чином, представник відповідача вважає, що податкове зобов`язання є обґрунтованим, а позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення, не підлягає до задоволення.

Ухвалою суду від 25.01.2024 року ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 21.02.2024 року о 11:15 год.

Ухвалою суду від 21.02.2024 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, відкладено розгляд справи на 13.03.2024 о 10:30 год.

Ухвалою суду від 13.03.2024 року відкладено розгляд справи на 09.04.2024 року о 10:30 год.

Ухвалою суду від 09.04.2024, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) оголошено перерву до 30.04.2024 о 10:00 год. для підготовки до надання нових пояснень по справі.

Ухвалою суду від 30.04.2024 року, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, відкладено розгляд справи на 28.05.2024 о 11:15 год.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов, просив у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши сторін, дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) має у власності будівлі та споруди комплексу (майнового комплексу), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач є власником такого майна, дата державної реєстрації права власності 22.09.2009р., загальна площа об`єктів 2 671, 40 кв. м., з яких:

- пункт штучного осіменіння, «А», загальна площа 25,2 кв.м.;

- кормокухня, «Б», загальна площа 52,1 кв.м.;

- корівник, свинарник, конюшня з прибудовою, «В», загальна площа 919,8 кв.м.;

- корівник, «Г», загальна площа 1007,5 кв.м.;

- сінажна яма, «Д», загальна площа 666,8 кв.м..

ГУ ДПС у Тернопільській області сформувало оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0-1914 від 15.05.2023 про визначення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за майновий комплекс за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 2 671, 40 кв. м. на суму 260 461,50 грн.

Причиною складання ГУ ДПС у Тернопільській області податкового повідомлення-рішення №0-1914 від 15.05.2023 року стало те, що на думку представника відповідача ОСОБА_1 не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні Податкового кодексу України (пп. 1.1 ст. 1. ПК України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства).

Позивач не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Тернопільській області №0-1914 від 15.05.2023 року звернувся до суду з вимогою про його скасування.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 року (далі ПК України).

Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 67 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.157 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до вимог пункту 4.4 статті 4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

У відповідності з вимогами пункту 8.3 статті 8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписами пункту 10.3 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Також повноваження органів місцевого самоврядування щодо встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплені і у статті 143 Конституції України та п.24 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Згідно з підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп.14.1.129 п.14.1 ст.14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в адміністративному позові покликається на те, що, вищенаведений об`єкт нерухомості (свинарники та допоміжні споруди), щодо якого відповідачем донараховані податкові зобов`язання, використовується ним з 2019 року для вирощування, а підтвердженням цього є ніби довідка Чортківської лікарні ветеринарної медицини, Декларації про відповідність м`ясної продукції, накладні на закупівлі кормів тощо.

Проте, долучені ним до адміністративного позову документи жодним чином не підтверджують права ОСОБА_1 на податкову пільгу в межах пп. «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2 ст.266 ПК України, а вказують виключно на ухилення ним від сплати податків

Адже, згідно інформаційних баз ДПС України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 08.04.2010 зареєструвався як суб`єкт підприємницької діяльності. А вже 03.02.2017 він припинив свою господарську діяльність (скріншот з ІС «Податковий блок»: «Реєстраційні та облікові дані платників податків» надається у додатках до відзиву). Тобто, за 5 років до винесення йому оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до чого, у 2022 році (податковий період, за який нараховане податкове зобов`язання), у позивача не був зареєстрований необхідний вид діяльності (КВЕД) сільськогосподарського товаровиробника. Що в актуальній судовій практиці є обов`язковою умовою для визнання за платником права на податкову пільгу, згідно пп. «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2 ст.266 ПК України.

Також, відсутність реєстрації його, як суб`єкта підприємницької діяльності, відповідне неподання ним податкової звітності та несплати ним, наприклад, єдиного податку, свідчить цілковито про ухиляння ОСОБА_1 від сплати, передбачених податковим законодавством, податків.

Окрім того, як вже наголошувалось вище, позивачем були надані окремі документи, наприклад, на придбання згідно накладної б/н від 06.07.2022 поросят у кількості 6 штук, що є незначним у порівнянні з площею будівлі - 2 671, 40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (зазначений висновок контролюючого органу повністю узгоджується з позицією Восьмого апеляційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 29 листопада 2023 року у справі №500/3296/23). Інших відомостей щодо придбання в оподатковуваному періоді поросят чи загальних цифр щодо наявного поголів`я у матеріалах справи відсутні.

Підсумовуючи усе вказане вище, ОСОБА_1 не є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні Податкового кодексу України (пп. 1.1 ст. 1. ПК України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства).

А тому, ГУ ДПС в Тернопільській області сформовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №0-1914 від 15.05.2023 року щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 240 426, 00 грн.

У пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

За приписами пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Положеннями пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі №806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі №820/3707/17 зазначав, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Провівши правовий аналіз зазначеної вище норми права, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.

Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з абз.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 26 листопада 2020 року у справі №560/168/19, від 04 березня 2021 року у справі №500/2782/18).

Пільга, встановлена абз.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Тому, оцінюючи спірне податкове повідомлення-рішення, суд повинен дослідити наявність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої абз.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа- підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року №2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 5751 виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 24 лютого 2020 року у справі №500/2407/18.

Сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1 - 24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання (пп. 14.1.234 п.14.1 ст.14 ПК України).

Враховуючи вище зазначене, сільськогосподарський товаровиробник - це особа (юридична чи фізична), яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та здійснює операції з її постачання.

Суб`єкти господарської діяльності підлягають обов`язковій реєстрації із зазначенням основного виду економічної діяльності.

Згідно з Класифікацією видів економічної діяльності ДК 009:2010, затвердженою наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №45, економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Основний вид економічної діяльності - це вид діяльності суб`єкта, на який припадає найбільший внесок у валову додану вартість (або інший визначений критерій).

Таким чином, за умови, що результат господарської діяльності відповідає критеріям сільськогосподарського товаровиробника, визначеного чинним законодавством і відповідатиме основному виду економічної діяльності, то саме тоді Позивач матиме підстави для застосування норм п. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України до приналежних йому об`єктів нерухомості, які класифікуються у класі 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» Класифікатора.

Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену підпунктом «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, підлягає встановленню чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права у 2022 році.

Суд враховує, що матеріали справи не містять і позивачем не надано суду доказав доказів того, що у 2022 році він використовував нежитлові приміщення (розглядувані у цій справі) з метою ведення особистого селянського господарства для виготовлення сільськогосподарської продукції.

При цьому, згідно інформаційних баз ДПС України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 08.04.2010 зареєструвався як суб`єкт підприємницької діяльності. А вже 03.02.2017 він припинив свою господарську діяльність (скріншот з ІС «Податковий блок»: «Реєстраційні та облікові дані платників податків» надається у додатках до відзиву). Тобто за 5 років до винесення йому оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХГУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідно до чого, у 2022 році (податковий період, за який нараховане податкове зобов`язання), у позивача не був зареєстрований необхідний вид діяльності (КВЕД) сільськогосподарського товаровиробника. Що в актуальній судовій практиці є обов`язковою умовою для визнання за платником права на податкову пільгу, згідно пп. «ж» пп. 266.2.2. п. 266.2 ст.266 ПК України.

Також, відсутність реєстрації його, як суб`єкта підприємницької діяльності, відповідне неподання ним податкової звітності та несплати ним, наприклад, єдиного податку, свідчить цілковито про ухиляння ОСОБА_1 від сплати, передбачених податковим законодавством, податків.

Таким чином, позивачем не підтверджено одну з умов для звільнення об`єктів нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а тому дані об`єкти нерухомого майна не відносяться до об`єктів, визначених пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Кодексу як об`єкти нерухомості, що не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове зобов`язання є обґрунтованим, а позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення №0-1914 від 15.05.2023 року відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 03 червня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46003, код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637).

Головуючий суддя Подлісна І.М.