Справа № 340/1301/24
Суддя: О.С. ПЕТРЕНКО
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/1301/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Петренко О.С., розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд:

1)визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапорту від 29.01.2024 про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт і прийняти рішення про його звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Від відповідача до суду надійшов відзив, в якому вказано, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки мати дитини не звільнена від виконання батьківських обов`язків.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про народження від 29.03.2007 серія НОМЕР_2 позивач є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 .

Згідно з пунктом 1.3 договору між батьками ( ОСОБА_1 - батько, ОСОБА_3 - мати), щодо визначення місця проживання та утримання дитини від 19.02.2019, зареєстрованого в реєстрі №111 посвідченого приватним нотаріусом Маловисківського районного нотаріального округу, батьки домовились, що донька - ОСОБА_2 буде проживати разом з батьком за місцем його фактичного проживання.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2017 у справі № 392/1551/17 позов про розірвання шлюбу задоволений: шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 01.02.2007 Паліївською сільською радою, актовий запис №1 - розірвано.

01.01.2024 позивач звернувся з рапортом до т.в.о. командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 про порушення клопотання перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби за пп. "г" /за сімейними обставинами/ п. 2 ч. 4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років.

До рапорту ним додано: копія паспорту позивача та його доньки, копія військового квитка, нотаріально засвідчені копії витягів з реєстру територіальної громади, картки платника податків, посвідчення учасника бойових дій, свідоцтва про народження доньки, рішення суду про розірвання шлюбу, договору про місце проживання дітей, характеристики ОСОБА_2 , довідки про склад сім`ї.

04.01.2024 позивач ознайомився з запереченнями проти задоволення рапорту з тих підстав, що мати дитини не звільнена від виконання батьківських обов`язків, з зазначенням, що «військовослужбовець не самостійно виховує дитину».

29.01.2024 позивач повторно звернувся з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, долучивши додаткові документи на підтвердження того, що його неповнолітня донька проживає одна, зокрема: копію Акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 22.01.2024, характеристику виконавчого комітету Маловисківської міської ради Новоукраїнського району на ОСОБА_2 від 22.01.2024, довідку виконавчого комітету Маловисківської міської ради від 22.01.2024 №93.

02.02.2024 позивач був ознайомлений з запереченнями проти його рапорту, оскільки «мати дитини не звільнена від виконання батьківських обов`язків», які були надані ТВО ПК з ПР Булгаренко С.В .

Позивач вказує, що його рапорт по суті уповноваженою особою - командиром військової частини не розглядався.

Не погоджуючись з бездіяльністю військової частини, позивач звернувся з вказаними позовними вимогами до суду.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності, дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби в період спірних правовідносин визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232). Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч.1 статті 1 Закону № 2232). Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч. 3 статті 1 Закону № 2232).

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (частина 7 статті 1 Закону № 2232).

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався та безперервно триває до теперішнього часу.

Підстави звільнення з військової служби встановлені статтею 26 Закону № 2232, підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої якої встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 № 2402-ІІІ (далі - Закон № 2402) батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1,2 статті 15 Закону № 2402 дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1-3 статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Враховуючи, що розірвання шлюбу між батьками, визначення місця проживання дітей з одним із батьків, як в даному випадку - із батьком, не впливає на обсяг прав та обов`язків обох батьків щодо виховання дітей, не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дітей, ці обставини не можуть розглядатися як доказ самостійного виховання батьком дитини та, відповідно, бути підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії воєнного стану на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232.

У цьому випадку відсутні будь-які фактичні дані, що мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків або позбавлена батьківських прав, що б свідчило про самостійне виховання позивачем дітей віком до 18 років.

Суд звертає уваги, що у законодавстві відсутня дефініція «самостійне виховання дітей одним з батьків».

Порядок надання відпустки при народженні дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2021 № 693, містить визначення термінів «одинока мати» та «одинокий батько». Одинока мати - мати, у актовому записі про народження дитини якої відомості про чоловіка як батька дитини внесені в установленому порядку за її вказівкою; мати дитини, батько якої помер, відповідно до рішення суду позбавлений батьківських прав, визнаний безвісно відсутнім або оголошений померлим, якщо ця дитина не була усиновлена іншим чоловіком; Одинокий батько - батько дитини, матір якої померла, відповідно до рішення суду позбавлена батьківських прав, визнана безвісно відсутньою або оголошена померлою, якщо ця дитина не була усиновлена іншою жінкою.

Суд врахував, що мати ( ОСОБА_3 ) дитини віком до 18 років ( ОСОБА_2 ) не позбавлена батьківських прав, не визнана безвісно відсутньою, не оголошена померлою, відсутні підстави стверджувати про те, що позивач є одиноким батьком або самостійно виховує неповнолітню дитину, крім того у підпункті 3.1.1 пункту 3 договору, мати дитини, «зобов`язується брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини незалежно від стосунків з батьком», а у матеріалах справи відсутні докази щодо не виконання матір`ю ( ОСОБА_3 ) дитини ( ОСОБА_2 ) такого зобов`язання.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов висновку, що проживання батьків окремо, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей з одним із батьків не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дітей, а також не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дітей, тому розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо, визначення місця проживання дітей із батьком, не можуть розцінюватися як самостійне виховання батьком дитини та бути підставою для звільнення особи з військової служби відповідно до "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно приписів ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи оцінку доводам і доказам, якими обґрунтовані позовні вимоги за встановлених судом обставин і перевірених аргументів, суд не встановив порушеного права позивача відповідачем, який діяв відповідно до закону, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням усіх обставин, тому дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби під час дії режиму воєнного стану за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232 у зв`язку із самостійним вихованням дитини до 18 років, визнає обґрунтованими підстави відмови задовольнити рапорт відповідачем, відтак позовні вимоги не належать до задоволення. Суд враховує, що позивач не позбавлений права звернутися до відповідача з рапортом з наданням належних доказів на підтвердження факту самостійного виховання дитини до 18 років .

Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідач не надав доказів понесених судових витрат, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. ПЕТРЕНКО