Справа № 280/2103/24
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року Справа № 280/2103/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ),

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (далі відповідач), в якій позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

визнати бездіяльність вищого командування військової частини НОМЕР_2 щодо неприйняття та нерозгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 , від 08.01.2024 про звільнення з військової служби, згідно ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за сімейними обставинами (відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 даного закону) отриманого 17.01.2024, протиправною;

зобов`язати вище командування військової частини НОМЕР_2 розглянути рапорт військовослужбовця стрільця, помічника гранатометника ОСОБА_1 від 08.01.2024 року про звільнення з військової служби згідно ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за сімейними обставинами ( відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 даного закону ), отриманого 17.01.2024 року;

визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_2 , оформлене листом №1181 від 23.01.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 звільнення з військової служби на підставі рапорту від 08.01.2024 року згідно ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за сімейними обставинами (відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 даного закону);

визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_2 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.01.2024 року про звільнення з військової служби;

зобов`язати вище командування військової частини НОМЕР_2 видати наказ про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , згідно ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за сімейними обставинами (відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 даного закону).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що був призваний у ЗС України за мобілізацією. Зазначає, що під час мобілізації ОСОБА_1 надавав свідоцтва про народження дітей, проте не зважаючи на це його було незаконно мобілізовано та з 21.10.2023 направлено до військової частини НОМЕР_4 для проходження військової служби на посаді механіка водія. Зазначає, що з 09.12.2023 року позивач був переведений до військової частини НОМЕР_2 в 2 механізований батальйон НОМЕР_5 окремої механізованої бригади на посаду стрілець, помічник гранатометника. Вказує, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , ОСОБА_1 близько десяти разів подавав командиру рапорт на звільнення, у зв`язку з сімейними обставинами посилаючись на наявність у нього трьох дітей віком до 18 років. Зазначає, що Командир військової частини НОМЕР_2 розглянув цей рапорт та відмовив у його задоволенні, пославшись на те, що на час розгляду звернення позивач відсутній на службі, що унеможливлює здачу посади, а також до рапорту не подано оригіналів документів, які підтверджують підстави для звільнення. Вказує, що командир військової частини НОМЕР_2 неналежно розглянув рапорт позивача від 08.01.2024, не перевірив його доводи про наявність підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, не дослідив надані документи, які підтверджують таку підставу звільнення, внаслідок чого безпідставно відмовив у задоволенні рапорту та порушив право позивача на звільнення з військової служби, передбачене статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зазначає також, що представник відповідача посилається на те, що доказів перебування 3 і більше дітей на утриманні позивача до рапорту на звільнення з військової служби від 08.01.2024 року не додано. Однак, дані обставини не було зазначено у рішенні військової частини НОМЕР_2 , оформленому листом №1181 від 23.01.2024 року як підставу відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у звільнені з військової служби на підставі рапорту від 08.01.2024 року згідно ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами ( відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої). Вважає дії відповідача щодо неналежного розгляду рапорту позивача слід визнати протиправними, а рішення військової частини НОМЕР_2 , оформлене листом №1181 від 23.01.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у звільненні з військової служби на підставі рапорту від 08.01.2024 року згідно ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами ( відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої) незаконним, та таким, що підлягає скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У відзиві вх. № 14411 від 26.03.2024 вказує, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 366 від 18.12.2023 солдата ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення, а також призупинено військову службу у зв`язку з самовільним залишенням місця служби. Також вказує, що з рапортом позивач оригінали документів, що підтверджують підстави звільнення не надав. Крім того, на час розгляду рапорту позивача про звільнення, останній вже був відсутній на військовій службі, що унеможливлює здачу посади. Вказує, що військовою частиною НОМЕР_2 розглянуто рапорт позивача на звільнення з військової служби від 08.01.2024, рішення про відмову у задоволенні рапорту на звільнення з військової служби оформлено відповідним листом. Вказує, що факт утримання 3 і більше дітей віком до 18 років позивачем не доведено, тобто, зазначена позивачем підстава для звільнення з військової служби відсутня. З урахуванням викладеного, вважає, що підстави для видання наказу про звільнення позивача з військової служби відсутні. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив вх. № 16503 від 08.04.2024 позивач зазначив, що чинне законодавство не містить заборони щодо направлення рапорту засобами поштового зв`язку, а така обставина не виключає обов`язок посадової особи, якій в порядку підпорядкування подано рапорт, розглянути його, прийняти за ним рішення (передати його за належністю з відміткою про власне клопотання з відповідного питання) та повідомити військовослужбовця про результати його розгляду. Вказує, що Командир військової частини НОМЕР_2 розглянув цей рапорт та відмовив у його задоволенні, пославшись на те, що на час розгляду звернення позивач відсутній на службі, що унеможливлює здачу посади, а також до рапорту не подано оригіналів документів, які підтверджують підстави для звільнення. Просить звернути увагу суду, що у рапортах, поданих на адресу відповідача було повідомлено про можливість пред`явлення оригіналів доданих до рапорту документів. Однак, відповідачем таку вимогу не було пред`явлено до відповідача. Тож вказує, що такі дії відповідача щодо неналежного розгляду рапорту позивача слід визнати протиправними.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач посилався на те, що вислів «перебування на утриманні» не дорівнює слову «наявність». Вказує, що для реалізації зазначеної підстави звільнення з військової служби законодавцем передбачено саме перебування на утриманні 3 і більше дітей. Покликається на те, що дефініція «перебування на утриманні» зазначена у ч.1 ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Фактично, діти військовослужбовця вважаються такими, що перебувають на його утриманні, якщо вони є на його повному утриманні або одержують від нього допомогу, яка є для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Стверджує, що доказів перебування 3 і більше дітей на утриманні позивача до рапорту на звільнення з військової служби від 08.01.2024 не додано. З урахуванням вищевикладеного вважає, що командиром військової частини НОМЕР_2 належно розглянуто рапорт на звільнення позивача з військової служби від 08.01.2024 року у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Просить відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

Ухвалою суду від 12.03.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 25.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/2103/24.

Ухвалою суду від 01.05.2024 прийнято до розгляду збільшені позовні вимоги у справі №280/2103/24.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 був призваний у Збройні Сили України за мобілізацією та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №357 від 09.12.2023 його зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_2 із рапортом про звільнення з військової служби, відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Листом Військової частини НОМЕР_2 від 23.01.2023 № 1181 повідомлено наступне: «…Ви відсутні на службі, що унеможливлює здачу посади, до Вашого рапорту не подано оригіналів документів, які підтверджують підстави для звільнення, крім того, в Ваших діях вбачаються ознаки ч.4 ст.408 «Дезертирство» Кримінального кодексу України…».

Вважаючи протиправною бездіяльність щодо нерозгляду та неналежного розгляду рапорту, протиправним рішення відповідача та з вимогою зобов`язати відповідача вчинити певні дії, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поряд з цим, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII у редакції на час спірних відносин).

За змістом частин першої, другої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом частини першої статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (частина третя статті 2 Закону № 2232-XII).

За змістом частини 12 статті 2 Закону № 2232-XII кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом. Іноземець або особа без громадянства, який (яка) вперше приймається на військову службу до Збройних Сил України, бере офіційне зобов`язання неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати обов`язки військової служби.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до абз. 12 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу другого пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з абзацом другим пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналізуючи вищенаведені норми, суд приходить до висновку, що звільнення військовослужбовця зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка розподіляється на такі етапи:

подання військовослужбовцем рапорта про звільнення з наданням підтверджуючих для цього підстав документів, безпосередньо своєму командиру;

розгляд рапорта про звільнення;

прийняття наказу щодо звільнення зі служби.

При цьому, здійснюється перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано рапорт на звільнення з військової служби в тому числі, Командиру ВЧ НОМЕР_2 . В рапорті ОСОБА_1 зазначив відомості щодо підстав звільнення з військової служби, думку щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

З огляду на зазначене, суд висновує, що рапорт позивача складений у відповідності до вимог ст. 233 Положення та містить усю необхідну інформацію.

Водночас, судом встановлено, що до рапорту було додано наступні документи: копія паспорта ОСОБА_1 , копія військового квитка ОСОБА_1 , копія свідоцтва про шлюб, копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тобто, позивачем до рапорту було долучено саме копії документів, а не їх оригінали, як цього вимагають положення пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170.

Суд зауважує, що посилання у рапорті на можливість пред`явлення оригіналів документів не доводить безпосередньо того факту, що вони таки були пред`явлені та не свідчить про дотримання вимог Інструкції № 170.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 належних доказів наявності підстав для звільнення його з військової служби, у відповідача не виник обов`язок надавати їм оцінку по суті. Так, відповідачем було надано відповідь на рапорт та зазначено про необхідність подання саме оригіналів документів, що свідчить про відсутність протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо розгляду рапорту позивача та необгрунтованість позовних вимог.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач безпідставно покликався на те, що військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду, оскільки вимогами ст. 242 Положення передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду. Тому відсутні підстави вимагати дотримання цієї норми саме під час подання рапорту про звільнення.

Щодо посилання відповідача на те, що у діях позивача вбачаються ознаки ч.4 ст.408 «Дезертирство» Кримінального кодексу України, суд вважає їх також необґрунтованими, оскільки Положення та Інструкція не містять обмежень щодо звернення особи з рапортом про звільнення, у зв`язку з наявністю таких обставин.

Також, суд наразі не встановлює наявність чи відсутність зазначеної позивачем підстави для звільнення з військової служби (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років), оскільки, які свідчить відповідь Військової частини НОМЕР_2 таким обставинам не надавалась оцінка при розгляді рапорту та вони не були підставою для відмови.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 03 червня 2024 року.

Суддя Л.Я. Максименко