Справа № 160/19578/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2024 року м.Дніпросправа № 160/19578/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року у справі № 160/19578/23 (суддя Маковська О.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-1) від 06.04.2023 №082 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до положень ст.50-1 Закону України Про прокуратуру;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-2) призначити та виплачувати пенсію за вислугу років з 31.03.2023 ОСОБА_1 з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати, визначеною довідкою, виданою Дніпропетровською обласною прокуратурою від 31.03.2023 з додатком до неї, відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663, без обмеження її максимальним розміром.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року в задоволенні адміністративного позову позивача відмовлено у повному обсязі.

Із рішенням суду не погодився позивач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що на початку його роботи в органах прокуратури (19.07.2005) діяв Закон України Про прокуратуру від 05.11.1911 №1789, статтею 50-1 якого було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Позивач зазначає, що оскільки починав свою трудову діяльність в органах прокуратури в період дії Закону №1789, то був впевнений у своїх законних очікуваннях на те, що право на пенсію за вислугу 20 років та в розмірі 90% від суми місячного заробітку ним буде реалізовано. Наголошує, що гарантії працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Вважає, що судом першої інстанції не враховано жодних правових позицій Конституційного Суду України, що регулюють спірні відносини.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області подано відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві відповідач-1 стверджує, що суд встановив всі обставини справи, перевірив доводи сторін, в результаті чого прийняв законне і обґрунтоване рішення. Просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

У відзиві відповідач-1 наголошує, що з часу набрання чинності Законом України №1697 Про прокуратуру (з 15.07.2015), відсутні законні підстави для застосування, зокрема, положень частини 1 статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789 Про прокуратуру для призначення пенсії за вислугу років. Оскільки у позивача відсутні 25 років вислуги, які встановлені ч.1 ст.86 Закону №1697 (на момент подачі документів для призначення пенсії), то відсутні підстави для її призначення. Оскаржене позивачем рішення відповідача-1 є правомірним та законним.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області також подало відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення. Відповідач-2 вказує, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюються Законом України Про прокуратуру (в редакції від 14.10.2014 №1697), який є чинним та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 19.07.2005 по цей час працює в органах прокуратури Дніпропетровської області на різних посадах.

31.03.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, яка, відповідно до принципу екстериторіальності, передана на розгляд до ГУ ПФУ в Рівненській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 06.04.2023 №82 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років через відсутність на день звернення вислуги років, передбаченої частиною 6 статті 86 Закону України №1697 Про прокуратуру. В рішенні зазначено, що на дату звернення (31.03.2023) стаж роботи позивача на посадах прокурорів становить 20 років 01 місяць 13 днів, загальний його страховий стаж становить 20 років 10 місяців 00 днів. Заявник працює.

Вважаючи рішення ГУ ПФУ в Рівненській області протиправним, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні, враховуючи наступне.

За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру №1789 (у редакції станом на 28.01.2005) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

На час звернення позивача за призначенням пенсії (31.03.2023) набрав чинності Закон України від 14.10.2014 №1697 Про прокуратуру (далі - Закон №1697).

У зв`язку з набранням чинності Законом №1697, втратили чинність положення статті 50-1 Закону України Про прокуратуру №1789, в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.86 Закону №1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Тобто, статтею 86 Закону №1697 збільшено стаж роботи, наявність якого дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі ст. 50-1 Закону України №1789 Про прокуратуру (у редакції закону від 12.07.2001) з 20 років до 25 років.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що на час дії положень ст. 50-1 Закону України №1789 Про прокуратуру у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, тобто право на призначення пенсії з урахуванням вказаних положень закону позивач не набув. Отже, при прийнятті Закону України №1697 Про прокуратуру не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права викладена Верховним Судом у постанові від 04.03.2021 у справі №452/208/17.

Спеціальне пенсійне забезпечення працівників прокуратури до 01.06.2015 регулювалося ст. 50-1 Закону №1789.

02.03.2015 Верховна Рада України прийняла Закон №213, що набрав чинності у цілому 01.04.2015 у п. 5 Розділу ІІІ Прикінцеві положення зазначеного Закону містилося застереження про те, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, Про статус народного депутата України, Про Кабінет Міністрів України, Про судову експертизу, Про Національний банк України, Про службу в органах місцевого самоврядування, Про дипломатичну службу, Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки такого закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 прийнято не було, то з цієї дати втратили чинність, зокрема, норми ст.50-1 Закону №1789 щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються.

15.06.2015 набрав чинності Закон України від 14.10.2014 №1697 Про прокуратуру, який поновив правове регулювання питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, зокрема статтю 86 цього Закону.

Таким чином, працівники прокуратури за наявності на день звернення до органів Пенсійного фонду України відповідної вислуги років та відповідного стажу роботи на посадах прокурорів мають право на пенсійне забезпечення у відповідності до чинної статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697 Про прокуратуру.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.06.2018 у справі №686/17309/17.

Спірні правовідносини виникли у березні 2023 року, відповідно, слід застосовувати той закон, який був чинним на момент звернення позивача до відповідачів, тобто використання позивачем свого права на отримання та призначення пенсії.

На час звернення позивача з заявою (31.03.2023) про призначення пенсії був чинним Закон України від 14.10.2014 №1697 Про прокуратуру, а тому норми саме цього Закону підлягають застосуванню.

Оскільки у позивача відсутні 25 років вислуги, які встановлені ч.1 ст.86 Закону №1697 (на момент подачі документів для призначення пенсії), то відсутні підстави для призначення йому пенсії за вислугою років. Оскаржене позивачем рішення відповідача-1 є правомірним та законним і підстави для його скасування відсутні.

Суд першої інстанції в спірному випадку не встановив протиправності дій та рішення відповідачів, а тому обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року у справі № 160/19578/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак