Справа № 420/18433/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/18433/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.

секретар судового засідання Недашковська Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2024 року у справі №420/18433/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням обов`язкових платежів та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації, про:

-визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної військової адміністрації, Одеської обласної державної адміністрації за № 25/к від 19.06.2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

-поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу з питань використання земель та водних об`єктів управління розвитку земельних відносин Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації з 19 червня 2023 року;

-стягнути з Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з відрахуванням обов`язкових платежів;

-стягнути з Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000.00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2024 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням обов`язкових платежів та стягнення моральної шкоди - скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної військової адміністрації, Одеської обласної державної адміністрації за № 25/к від 19.06.2023 року Про звільнення ОСОБА_1 ;

Поновлено ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника управління - начальника відділу з питань використання земель та водних об`єктів управління розвитку земельних відносин Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації з 19 червня 2023 року.

Рішення в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 176451 грн. 38 коп. з відрахуванням обов`язкових платежів.

В решті позову відмовлено.

22.04.2024р. до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла від Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2024 року у справі №420/18433/23.

В обґрунтування заяви відповідач вказує на те, що Департаменту 01.04.2024р. стало відомо, що ОСОБА_1 перебуває на строковій військовій службі з 12.07.2023р. та вказана обставина має значення для вирішення справи і є істотною для постановлення правильного рішення у справі. За ствердженнями заявника, так як ОСОБА_1 перебуває на строковій військовій службі, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути перерахована та зменшена.

Від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про перегляд судового рішення постанови апеляційного суду від 20.03.2024р. за нововиявленими обставинами, у яких вказує про хибність та помилковість тверджень Департаменту, оскільки зазначена обставина у заяві не є нововивленою для перегляду постанови апеляційного суду. Окрім того, вказує, що така обставина існувала ще на час розгляду справи в суді першої інстанції і відповідачу була відома.

Розглянувши вказану заяву, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 1 статті 361 КАС України визначено, що рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п.1 ч.2 ст.361 КАС України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний акт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Як зазначав Верховний Суд у постанові від 21 березня 2023 року у справі №640/19240/21, в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

Тобто, з вищевикладених норм слідує, що судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Істотне значення для справи мають обставини, які пов`язані з матеріалами справи, що розглянута судом, впливають на оцінку вже досліджених ним доказів і мають, відповідно, значення для об`єктивного розгляду спору.

Під такими обставинами розуміють факти, а не нові докази.

Необхідно також розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки, як зазначалось, нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному та/або касаційному порядку.

Указане вище узгоджується з правовими позиціями висловленими Верховним судом зокрема у постанові від 29.08.2018 у справі № 552/137/15-ц та постанові від 07.09.2020 у справі № 820/5989/15, від 12.04.2024р. у справі №580/3955/22, від 23.06.2022 у справі №820/1394/17, від 27.01.2022 у справі №817/1643/18 тощо.

Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 802/1462/16-а вказав, що перегляд за нововиявленими обставинами є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

За усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява №4994/04, тощо).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення від 18.11.2004 року у справі Pravednaya v. Russia).

Отже, необхідними ознаками нововиявлених обставин є, їх наявність на час розгляду справи, суттєвий вплив на рішення суду, та те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Ознаку "не були і не могли бути відомі особі" слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 826/13811/16.

Згідно правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, підставою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Як вже вказувалось вище, у спірній ситуації, відповідач у справі в якості нововиявленої обставини вказав на проходження позивачем військової служби, а відтак, і отримання ним грошового забезпечення, що впливає на вирішення питання визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що був стягнутий судом апеляційної інстанції у постанові від 20.03.2024.

Надаючи оцінку таким доводам заявника, суд апеляційної інстанції наголошує, що стаття 361 КАС України регламентує можливість перегляду остаточного судового рішення, порядок якого має свої особливості.

Інститут перегляду судових рішень у адміністративних справах за нововиявленими обставинами є додатковою гарантією та можливістю реалізації основного завдання адміністративного судочинства - ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За своєю суттю він докорінно відрізняється від права на апеляційне або касаційне оскарження судових рішень. Переглянутим за нововиявленими обставинами може бути лише судове рішення, яке набрало законної сили. Сукупність підстав для такого перегляду вказує на те, що вони не пов`язані із порушенням судом норм матеріального або процесуального права при ухваленні рішення, яким закінчено розгляд справи, проте встановлено існування обставин, про які раніше не було відомо суду та відповідній особі, яка звертається із заявою, і які вірогідно вплинули б на прийняте судом рішення, якщо були б відомі суду на час ухвалення такого рішення.

Отже інститут перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами спрямований на забезпечення додаткової можливості особі домогтися перегляду судового рішення з підстав наявності таких обставин навіть після використання права апеляційного та/або касаційного перегляду судових рішень, якими закінчено розгляд справи, і особа позбавлена можливості повторно звертатись до суду з таким самим позовом (до того самого відповідача, про той самий предмет спору і з тих самих підстав) і вимагати нового розгляду адміністративного спору з урахуванням нової обставини, яка має суттєве значення для його вирішення, але не була врахована судом при ухваленні судового рішення.

За обставин цієї справи спірні правовідносини у ній пов`язані з протиправним звільненням позивача, поновленням його на посаді та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів наголошує, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата незаконно звільненому працівнику, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 в справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) сформувала висновок про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним і поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вимушеним прогулом у розумінні статті 235 КЗпП України є період часу з дня звільнення працівника по день ухвалення рішення суду про поновлення його на роботі.

Зазначена норма права, окрім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Оскільки предмет розгляду у цій справі охоплює правовідносини щодо поновлення позивача на посаді внаслідок його незаконного звільнення на підставі статті 235 КЗпП України, то визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється судом на підставі частини другої цієї статті.

Згідно з постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2024р. по цій справі №420/18433/23, яку просить відповідач переглянути за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції на підставі частини другої статті 235 КЗпП України вирішив питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнув на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 176 451 грн. 38 коп. з відрахуванням обов`язкових платежів.

За змістом ч.2 ст.235 КЗпП України при поновленні на роботі виплата працівнику середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, а законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 572/2429/15-ц, від 29.10.2020 у справі № 826/676/16, від 21.01.2021 у справі № 2а-3490/10/1870, від 21.10.2021 у справі № 826/2778/14, від 20.09.2023 у справі № 757/8304/22 та інших.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 № 348).

Стаття 235 КЗпП України не передбачає підстав, на основі яких сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, може бути зменшена.

Посилання відповідача на те, що у період вимушеного прогулу позивач був працевлаштований з 12.07.2023р. та отримував грошове забезпечення, як підставу для зменшення суми середнього заробітку, могли б бути слушними за іншого законодавчого регулювання, яке передбачало б таку умову/підставу для зменшення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на зазначене, обставини, на які посилається відповідач у свої заяві, не є нововиявленими у розумінні статті 361 КАС України, а наведені у заяві обґрунтування не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Апеляційний суд зауважує, що істотність обставини означає те, що в разі, коли б суд мав можливість урахувати цю обставину при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат її вирішення. Однак, у даному спірному випадку, обставини про які вказує відповідач не впливають та не могли вплинути на рішення суду у цій справі.

До того ж, суд апеляційної інстанції враховує доводи позивача у справі, викладені у запереченнях на заяву про перегляд нововиявленими обставинами постанови апеляційного суду від 20.03.2024р. згідно яких, про ту обставину, що позивач призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, відповідачу було достеменно відомо ще 13.07.2023р., тобто ще у період розгляду справи в суді першої інстанції. У підтвердження указаного, позивач додав до своїх заперечень паперові копії скриншотів коментарів у «Фейсбук» на сторінці позивача, із вітаннями щодо прийняття ним Присяги, серед яких також наявний коментар від імені ОСОБА_2 , яка на той час займала посаду начальника відділу правового та організаційного забезпечення Департаменту.

Підсумовуючи викладене у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2024 року у справі №420/18433/23, оскільки підстави, наведені заявником не є нововиявленими обставинами в розумінні положень п.1 ч.2 ст. 361 КАС України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 361, 368, 369 КАС України, апеляційний суд, -

УХ В А Л И В:

В задоволенні заяви Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2024 року у справі №420/18433/23 - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 03 червня 2024 року.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян