Справа № 2-а-2977/11
Суддя: Пепеляшков О. С.
Дата ухвалення: 2011-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2977/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2011 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду міста Одеси Пепеляшков О.С., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Одеси про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Одеси, мотивуючи тим, що вона є дитиною війни та відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни`має право на одержання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, в чому відповідачем було відмовлено, просить стягнути з відповідача недоплачені за 01.09.2010р. по 28.02.2011р.

Відповідач письмових заперечень на позов не надав.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так встановлено, що позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, пенсіонеркою, дитиною війни, що підтверджується копією паспорту, пенсійного посвідчення.

Відповідно до ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни № 2195 від 18.11.2004 року, дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни було менше 18 років. Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які мають статус дитини війни, на їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України Про соціальний захист дітей війни. На підставі ст.6 цього Закону дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 від 09 липня 2003 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому ч.3 ст.28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Враховуючи викладене, в контексті положень ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни та ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд вважає за можливе застосувати для визначення розміру належного позивачеві щомісячного підвищення до пенсії розмір прожиткового мінімуму, встановлений на відповідні періоди, оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку суду не суперечить вимогам ч.3 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 41 Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів до ст.6 Закону №2195-ІV були внесені зміни, відповідно до яких особам, які мають статус діти війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Розмір вказаної надбавки відповідно до ст.14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту №3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року для учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни становив 15 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, для інших учасників війни - 10%.

Проте, рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення пункту 41 розділу ІІ Внесення змін до деяких законодавчих актів Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України були визнані неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

При цьому у п.6 Конституційний Суд України зазначив, що рішення у цій справі має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв`язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, визнаних неконституційними.

Виходячи з того, що редакція ст.6 Закону №2195-ІV від 01 січня 2008 року втратила свою чинність з дня прийняття рішення Конституційним Судом України по справі №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, то з 22 травня 2008 року у відповідності з вимогами ч.2 ст.152 Конституції України відновилася попередня редакція цієї статті, яка встановлювала право позивача, як дитини війни, на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Така ж редакція ст.6 Закону №2195-ІV діє і до цього часу.

Таким чином, в період дії зазначеної норми в порушення принципу пріоритетності законів, як нормативних актів вищої юридичної сили над підзаконними актами, якими є постанови КМУ, відповідач нараховував та виплачував позивачеві підвищення до пенсії не у розмірі, встановленому ст.6 Закону №2195-ІV, а у розмірі, встановленому підзаконним актом постановою Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року, яка суттєво звужує право позивача щодо розміру належного підвищення.

Отже, виплачене позивачеві підвищення підлягає перерахуванню та виплаті виходячи з розміру 30 % мінімальної пенсії за віком, визначених на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом на відповідний період.

За ст.84 Закону перерахунок призначеної пенсії провадиться з таких строків: при виникненні права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа.

Відповідно до ч.2 ст.256 КАС негайно виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження.

Згідно ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 69 -71, 100, 183-2 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м.Одеси здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни`у розмірі 30% відсотків від мінімальної пенсії за віком за період з 01.09.2010 року по 28.02.2011 року з зарахуванням виплачених за вказаний час коштів.

Допустити негайне виконання постанови суду.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 03 гривень 40 копійок.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання її копії до Одеського апеляційного адміністративного суду через Суворовський районний суд м.Одеси.

Суддя: О. С. Пепеляшков