Справа № 480/4058/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
03 червня 2024 року Справа № 480/4058/24
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Шевченко І.Г., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду через представника 17.05.2024 звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування постанови ВП №50246589 від 04.12.2018 року про стягнення виконавчого збору ОСОБА_1 , винесену державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції і Сумській області по виконавчому листу №751/8617/15-ц, виданий 12 листопада 2015 року.
Ухвалою від 21.05.2024 позовну заяву було залишено без руху з наданням 10-денного строку позивачу для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії такої ухвали. Зокрема, позивача було зобов`язано надати суду:
- заяву із зазначенням в ній власного письмового підтвердження позивача про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;
- заяву про поновлення строку на звернення з цим позовом до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку, з наданням відповідних доказів на підтвердження цих обставин.
Представнику позивача адвокату Гриценку Борису Миколайовичу, як особі, що подала позовну заяву до суду, на виконання вимог ч.6 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалу суду від 21.05.2024 про залишення позовної заяви без руху було направлено через систему Електронний суд та отримано ним 21.05.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Тобто, з урахуванням ч.1 ст.120 Кодексу адміністративного судочинства України, представник позивача у строк до 31.05.2024 включно мав право усунути зазначені в ухвалі суду від 21.05.2024, недоліки.
Так, у порядку усунення недоліків позовної заяви представник позивача адвокат Гриценко Борис Миколайович, подав до суду 23.05.2024 заяву про поновлення строку на звернення із позовом до суду, в якій просив визнати причини пропуску на подання позову поважними та поновити такий строк. Зокрема вказав, що предмет та підстави позову у справі №480/3274/24 та предмет та підстави цього позову є різними. Під час розгляду справи №480/3274/24 відповідачем до матеріалів справи були долучені копії матеріалів виконавчого провадження ВП50246589 (яке було знищене), на підставі яких було прийнято оскаржувану постанову. Таким чином, позивач не мав можливості ознайомитись з підставами прийняття оскаржуваної постанови. Про незаконність її прийняття дізнався лише 14.05.2024 року. Дізнатись про те, що постанова про стягнення виконавчого збору була винесена за відсутності виконавчого документа про стягнення основної суми боргу (виконавчий лист повернуто 14.11.2018 року, а постанову про стягнення виконавчого збору було винесено 04.12.2018 року) можливо було лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, які були знищені.
Крім того, на всіх постановах відсутні ідентифікатори доступу, що позбавляє позивача ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження ВП №50246589 через АСВІІ.
Також відмітив, що Сумським окружним адміністративним судом у справі №480/2501/24 було прийнято рішення від 15.04.2024 про відмову у задоволенні позову, яким встановлено, що « 26.03.2024 представник позивача звернувся до Ковпаківського ВДВС у м. Сумах СХ МРУМЮ із заявою про скасування постанови ВП №50246589 від 04.12.2018 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 та закриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору».
Також представник позивача адвокат Гриценко Борис Миколайович, на виконання ухвали суду від 21.05.2024 подав до суду заяву з підтвердженням, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Перевіривши матеріали справи та доводи заяви представника позивача про поновлення строку на звернення із позовом до суду, суд визнає неповажними підстави для поновлення строку звернення до суду, зазначені у такій заяві, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з частинами першою та другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Положеннями частини третьої статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за правилами адміністративного судочинства регламентовані приписами статті 287 КАС України.
Частиною першою статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України визначено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
З цим позовом позивач через представника звернувся до суду 17.05.2024.
Поряд з цим, представник позивача у заяві про поновлення строку на звернення із позовом до суду не заперечує, що позивачу ще 26.03.2024 було відомо про існування постанови про стягнення виконавчого збору від 04.12.2018 ВП №50246589, що була предметом оскарження у справі №480/2501/24, та яку позивач оскаржує у цьому позові.
Відтак, позивачем порушено строк звернення з цим позовом до суду.
Обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення з цим позовом до суду, представник позивача вказує, що під час розгляду справи №480/3274/24 Ковпаківським відділом державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції і Сумській області до матеріалів справи були долучені копії матеріалів виконавчого провадження ВП50246589 (яке було знищене), на підставі яких було прийнято оскаржувану постанову. Тому позивач не мав можливості ознайомитись з підставами прийняття оскаржуваної постанови. Про незаконність її прийняття дізнався лише 14.05.2024. Дізнатись про те, що постанова про стягнення виконавчого збору була винесена за відсутності виконавчого документа про стягнення основної суми боргу (виконавчий лист повернуто 14.11.2018 року, а поставу про стягнення виконавчого збору було винесено 04.12.2018 року) можливо було лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, які були знищені.
Крім того, на всіх постановах відсутні ідентифікатори доступу, що позбавляє позивача ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження ВП №50246589 через АСВІІ.
Оцінюючи вказані доводи, суд зазначає таке.
У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19). Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом".
Також Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі №487/3042/16-а, від 13 грудня 2021 року у справі № 473/3711/16-а, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом. Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
З огляду на вказані висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що лише посилання представника позивача на те, що позивач не мав можливості ознайомитись з підставами прийняття оскаржуваної постанови, що відмінні від тих, які були підставами позову в інших справах (№480/2501/24, №480/3274/24), не можуть бути визнані поважними причинами строку, оскільки початок відліку строку у розумінні ст.287 КАС України пов`язано насамперед із подією коли особа дізналася про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Так, представником позивача визнається, що позивач дізнався про оскаржувану у цій справі постанову 26.03.2024, у той же час, представником не наведено обставин, та не надано жодного доказу на підтвердження таких обставин, за яких позивач об`єктивно був позбавлений можливості ознайомитися починаючи з 26.03.2024 з матеріалами виконавчого провадження чи їх копіями з АСВП (у разі знищення) з м е т о ю встановлення підстав прийняття оскаржуваної постанови та відповідно і о б р а н н я належного способу захисту. Отже, невчинення зі сторони позивача активних дій щодо підстав прийняття оскаржуваної постанови та відповідно і звернення до суду у визначені законодавством строки свідчить про відсутність волевиявлення позивача на своєчасне звернення до суду.
Посилання на те, що в оскаржуваній постанові відсутній ідентифікатор доступу до АСВП не змінює той факт, що з 26.03.2024 позивач знав про оскаржувану постанову та міг особисто чи через уповноваженого представника звернутися до відповідача із заявою про отримання всіх копій матеріалів виконавчого провадження, в межах якого винесено оскаржувану постанову для обрання належного способу захисту. Доказів наявності обставин, які перешкоджали вчиненню таких дій ні позивач, ні його представник суду не надав.
Суд наголошує, що обрання способу захисту порушеного права є суб`єктивним правом кожної особи, на яку покладається тягар відповідальності за неправильно обраний спосіб захисту і за всі наслідки пов`язані з цим. У цьому випадку позивач був вільний у виборі способу захисту свого порушеного права і скористався тим, який вважав найбільш прийнятним.
А тому обрання особою в іншій справі неналежного способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах не є поважною причиною пропущення позовної давності у цьому випадку.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 9901/210/19.
Відтак, суд дійшов висновку, що заява про поновлення строку звернення до суду не містить інформації про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів для своєчасного подання позовної заяви до суду в межах встановлених законом строків, які були б об`єктивними та не залежали від волевиявлення сторони, а тому вказані представником позивача причини пропуску строку звернення з позовом до суду не приймаються судом до уваги, а зазначені у заяві підстави не можуть бути розцінені поважними.
Будь-яких інших заяв у порядку усунення недоліків позовної заяви ні представником позивача, ні позивачем подано до суду, станом на сьогодні, не було.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1). Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2).
Відповідно до п.п.1,9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п.1); у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (п.9).
З урахуванням наведеного вище, вбачається необхідним позовну заяву повернути позивачу.
Роз`яснити, що відповідно до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду у вказаній частині вимог в порядку, встановленому законом.
Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування постанови - повернути позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня прийняття ухвали.

Суддя І.Г. Шевченко