Справа № 160/12342/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у склад головуючого судді Голобутовського Р.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної мережі «Криворіжгаз» до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови,
13.05.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної мережі «Криворіжгаз» (далі - позивач) до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича (далі - відповідач), у якій просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про стягнення з боржника основної винагороди, винесену в межах виконавчого провадження №74916670 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2023 у справі №904/4342/23.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про стягнення з боржника основної винагороди, яка винесена в межах виконавчого провадження №74916670 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2023 року у справі №904/4342/23 є необґрунтованою та протиправною, оскільки вказане виконавче провадження №74916670 було відкрито відповідачем незаконно, з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 позовну заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної мережі «Криворіжгаз» залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів, з моменту отримання копії ухвали, шляхом:
На виконання вимог ухвали суду 17.05.2024 позивачем були усунуті недоліки позовної заяви.
Зобов`язано Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича надати разом із відзивом на позовну заяву належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №74916670.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
30.05.2024 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що у виконавчому провадженні №74916670 виконавчий документ, що підлягав примусовому виконанню, має майновий характер. Загальна сума боргу за виконавчим документом складає 2009254,05 грн 10 відсотків стягнутої суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом складає 200925,40 грн, тому основна винагорода приватного виконавця становить 200925,40 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Представник відповідача вказує, що за усталеною правою позицією Верховного Суду та з аналізу норм Закону №1404-VІІІ слідує, що стягнення винагороди є безумовною дією, яку здійснює виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Таким чином, як вказує представник відповідача, постанова про стягнення з боржника основної винагороди, винесена приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Щербаковим Ігорем Миколайовичем у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, представник відповідача окремо зауважує, що рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Щербакова Ігоря Миколайовича були прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця та не порушили права жодної зі сторін виконавчого провадження №74916670, а саме: боржника та/або стягувача.
Згідно з ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
З огляду на встановлені строки розгляду вказаної категорії адміністративних справ та недопущення їх порушення, а також належного повідомлення відповідача про розгляд справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2024 у справі №904/4342/23 закрито провадження у справі №904/4342/23 в частині стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (50005, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44, ) 502946,55 грн основного боргу.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про стягнення 2606529,81 грн задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (50005, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, 44, код ЄДРПОУ 42795,85 грн заборгованості, 37408,10 грн 3% річних, 293726,84 грн пені, 148244,54 грн інфляційних втрат, 31553,72 грн судового збору, про що видано наказ.

В решті позову відмовлено.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2024 набрало законної сили 10.04.2024.

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2024, яке набрало законної сили 10.04.2024, видано наказ Господарського суду Дніпропетровської області.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулось до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича із заявою від 02.05.2024 вих. №ТОВВИХ-24-6708 про примусове виконання рішення, в якому просило відкрити виконавче провадження для примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2024 у справі №904/4342/23, згідно з наказом від 23.04.2024 №904/4342/23, щодо стягнення з AT «Криворіжгаз» () на користь ТОВ «Оператор ГТС України» (код ЄДРПОУ 42795,85 грн. заборгованості, 37408,10 грн. 3% річних, 293726,84 грн. пені, 148244,54 грн. інфляційних втрат, 31553,72 грн. судового збору.

02.05.2024 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича відкрито виконавче провадження №74916670 за заявою ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про примусове виконання наказу, виданого Господарським судом Дніпропетровської області на виконання рішення суду від 30.01.2024 у справі №904/4342/23, яке набрало законної сили 10.04.2024.

Також, 02.05.2024 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Щербаковим Ігорем Миколайовичем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №74916670 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2023 у справі №904/4342/23.

Відтак, позивач, не погоджуючись із постановою про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №74916670, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Статтею 1 Закону №1403-VIII передбачено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Положеннями ст. 31 Закону №1403-VIII встановлено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з п. 12 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 (далі - Порядок №643), розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 12 місяців, приватний виконавець нараховує основну винагороду в розмірі 10 відсотків суми заборгованості із сплати аліментів у порядку, встановленому Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Розмір основної винагороди приватного виконавця у разі виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є фізична особа, становить чотири розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, а в разі виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є юридична особа, - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Позивач оскаржує постанову приватного виконавця про стягнення основної винагороди, яку прийнято одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Аналіз наведених положень Закону №1404-VIII свідчить про те, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, зазначених у статті 3 цього Закону, яке розпочинає, зокрема, за заявою стягувача. У разі виконання рішень приватним виконавцем виконавчий збір не стягується. Натомість за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю виплачується винагорода.

Водночас норми Закону № 1404-VIII, які регулюють діяльність приватних виконавців, і ст. 31 Закону №1403-VIII вказують, що основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі №260/801/19, від 10 вересня 2020 року у справі №120/1417/20-а та від 28 жовтня 2020 року у справі №640/13697/19.

Одночасно із цим основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями. Згідно з приписами ст. 45 Закону №1404-VIII спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення. Що стосується підстав виникнення у приватного виконавця права на основну винагороду та розміру цієї винагороди, такі питання регулюється окремими правовими нормами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі №640/13434/19 та від 26 серпня 2021 року у справі №380/6503/20.

Крім цього, аналіз ст. 31 Закону №1403-VIII свідчить про те, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди.

Суд звертає увагу на те, що прийняття постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21 січня 2021 року у справі №160/5321/20, від 27 квітня 2021 року у справі №580/3444/20, від 03 червня 2021 року у справі №640/17286/20 та від 26 серпня 2021 року у справі №380/6503/20.

Водночас саме лише існування такої постанови, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення основної винагороди, не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №420/6845/18.

Сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №160/5321/20, від 08 липня 2021 року у справі №360/2855/20 та від 24 грудня 2021 року у справі №200/3149/21-а.

Суд окремо акцентує увагу на тому, що прийняття постанови про стягнення з боржника основної винагороди разом із постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком, а не правом приватного виконавця, що відповідає вимогам ст. 31 Закону №1403-VIII і відповідно до оскаржуваної постанови приватний виконавець здійснив лише розрахунок основної винагороди, а у разі здійснення ним повного або часткового виконання рішення, основна винагорода має бути стягнута з дотриманням пропорційності відповідно до примусово стягнутого боргу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року у справі №640/20265/19, який підлягає врахуванню судом при вирішенні спірних правовідносин.

При цьому суд критично ставиться до тверджень представника позивача, що спірна постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про стягнення з боржника основної винагороди є протиправною, оскільки відкриття цього виконавчого провадження (№74916670) відбулось із порушенням чинного законодавства.

Суд зазначає, що представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів, що свідчили б про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження №74916670 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2023 у справі №904/4342/23.

Також матеріали справи не місять доказів скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №74916670 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2023 у справі №904/4342/23.

Таким чином, суд робить висновок про те, що доводи представника позивача щодо протиправності спірної постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича про стягнення з боржника основної винагороди не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Виходячи із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної мережі «Криворіжгаз» (пр-т Металургів, буд. 1, м. Кривий Ріг, 50051, ) до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Щербакова Ігоря Миколайовича (вул. Спаська, буд. 35, 2-й поверх, офіс 10, м. Київ, 04070, РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський