Справа № 320/14466/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 року справа №320/14466/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 у квітні 2024 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ПФУ, ГУ ПФУ) про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Зазначав, що є суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у відставці та має право на довічне грошове утримання у розмірі 92% від суддівської винагороди та зарахування до його стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наступних періодів: стажу роботи на посаді стажера судді; календарного періоду проходження строкової військової служби; половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі, проте відповідачем безпідставно обмежено його в реалізації вказаного права.

Просив суд:

- дії відповідача від 28.03.2024 №100000202-8/55596 щодо відмови у задоволенні заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 92 % від суддівської винагороди та зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи на посаді стажера судді у період з 01.08.1986 по 21.05.1987, що становить 9 місяців 19 днів, календарного періоду проходження строкової військової служби з 12.11.1979 по 10.11.1981 1 рік 11 місяців 28 днів, половинистроку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі з 01.09.1982 по 01.07.1986 - 1 рік 11 місяців - визнати протиправними;

- скасувати рішення ГУ ПФУ в Київській області від 28.03.2024 №1000-0202-8/55596 в частині відмови в задоволенні заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 92 % від суддівської винагороди та зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи на посаді стажера судді у період з 01.08.1986 по 21.05.1987, що становить 9 місяців 19 днів, календарний період проходження строкової військової служби з 12.11.1979 по 10.11.1981 1 рік 11 місяців 28 днів, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі з 01.09.1982 по 01.07.1986 - 1 рік 11 місяців;

- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи на посаді стажера судді Кіровського районного суду м. Кіровограда у період з 01.08.1986 по 21.05.1987, що становить 9 місяців 19 днів, календарний період проходження строкової військової служби з 12.11.1979 по 10.11.1981 1 рік 11 місяців 28 днів та половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі - Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського - з 01.09.1982 по 01.07.1986 - 1 рік 11 місяців;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Київській області здійснити перерахунок та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою про суддівську винагороду у розмірі 92 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 у цій справі відкрито провадження; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідач у відзиві просив відмовити у задоволенні позову. Вказали, що у березні 2024 року пенсійну справу ОСОБА_1 приведено у відповідність до чинного законодавства і проведено відповідний перерахунок розміру грошового утримання судді у відставці з 15.02.2024; загальний процент розрахунку пенсії від середньомісячного заробітку становить 82 %. Вважають, що позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у відповідності до Закону №1402 «Про судоустрій і статус суддів».

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 01.08.1986 по 20.05.1987 працював на посаді стажера Кіровського районного народного суду міста Кіровограда; з 21.05.1987 - призначений виконуючим обов`язки народного судді Кіровського районного народного суду міста Кіровограда.

Наказом Відділу юстиції Кіровоградського облвиконкому від 22.05.1987 №63-к призначений народним суддею Кіровського районного народного суду міста Кіровограда.

Постановою Верховної Ради України від 10.07.1997 №441/97-ВР позивача обрано суддею Київського міського суду безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 21.10.2010 №2639-6 ОСОБА_1 обрано суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 06.02.2024 № 335/0/15-24 позивача звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.13-17).

У цьому рішенні Вища рада правосуддя (ВРП) також встановила стаж роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на відставку. Зокрема констатовано, що до такого стажу роботи ОСОБА_1 підлягає зарахуванню: 36 років 8 місяців 16 днів стаж роботи безпосередньо на посаді судді; 9 місяців 19 днів стаж роботи на посаді стажера судді (з 01.08.1986 по 20.05.1987); 1 рік 11 місяців 28 днів календарний період проходження строкової військової служби (з 12.11.1979 по 10.11.1981); 1 рік 11 місяців половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (за період з 01.09.1982 по 01.07.1986).

Відомості про зазначений у рішенні ВРП стаж роботи позивача також підтверджуються наявними у матеріалах справи примірниками трудової книжки (а.с.22-37), диплому (а.с.38), військового квитка (а.с.39-46), розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання (а.с.57).

Так, у названому розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання (а.с.57) стосовно ОСОБА_1 , який підписаний головою ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тривалість стажу роботи позивача становить 41 рік 05 місяців 05 днів.

Позивачем у лютому 2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області подано заяву про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також документи для призначення (перерахунку) і виплати такого утримання.

Рішенням Головного управління ПФУ в Київській області від 28.02.2024 № 52 ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, а згідно протоколу такого призначення для розрахунку розміру утримання враховано лише стаж роботи на посаді судді у 26 років 5 місяці 19 днів.

Після цього позивач повторно звернувся до УПФУ із заявою про виправлення помилок, допущених при обрахунку стажу.

Рішенням ГУ ПФУ від 28.03.2024 №1000-0202-8/55596 (а.с.54-55) частково задоволено заяву ОСОБА_1 , враховано у стаж роботи час роботи суддею в Кіровському районному суді м. Кіровограда за період роботи з 21.05.1987 по 18.08.1997. При цьому, страховий стаж позивача визначено у 45 років 02 місяці 06 днів, з яких стаж на посаді судді становить 36 років 08 місяців 17 днів.

Розмір довічного грошового утримання позивача визначений як 82% від його суддівської винагороди, виходячи із стажу на посаді судді у 36 років.

При цьому, відповідач не врахував стаж роботи позивача на посаді стажера судді у 9 місяців 19 днів, календарний період проходження строкової військової служби у 1 рік 11 місяців 28 днів та половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі у 1 рік 11 місяців у стаж роботи на посаді судді.

Тлумачення чинного законодавства пенсійним органом і обрахунок стажу у зазначеному вище розмірі, позивач вважає помилковим, а тому просить відновити порушене право у спосіб викладений у прохальній частині позовної заяви.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (Закон Закону №1402-VIII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною першою статті 137 Закону №1402-VIII установлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

За положеннями частини другої цієї ж статті до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, позивачу до стажу роботи на посаді судді, що враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, додатково зараховується стаж роботи, вимога щодо якого визначалась законом та надавала право на призначення (обрання) на посаду судді.

На час призначення ОСОБА_1 суддею 21.05.1987 визначення стажу, що давав право на відставку судді, регулювалося Законом Української РСР від 05.06.1981 №2022-10 «Про судоустрій України». У відповідності до статті 55 такого Закону суддею і народним засідателем міг бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років. Тобто на час призначення позивача на посаду народного судді питання стажу, необхідного для такого призначення, законодавцем не врегульовувалося.

У зв`язку із цим, суд застосовує положення абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII стосовно визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день обрання позивача безстроково. Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №9901/382/18.

Вища рада правосуддя, при визначенні наявного у позивача стажу роботи, який дає право на відставку та призначення довічного грошового утримання, також застосувала аналогічний підхід.

За нормами частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-12, яка діяла на час обрання позивача на посаду безстроково, право на зайняття посади судді має громадянин України, який має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Крім того, на той самий час, вимога наявності стажу роботи у галузі права не менш як три роки, за приписами статті 127 Конституції України, була обов`язковою для зайняття посади судді.

Стаж позивача за юридичною спеціальністю на посаді стажера судді у 9 місяців 19 днів, як вже зазначалось, підтверджується записами у трудовій книжці, зокрема, за період з 01.08.1986 по 20.05.1987.

За встановлених обставин суд доходить висновку про протиправність відмови ГУ ПФУ у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 9 місяців 19 днів на посаді стажера судді.

Окрім того, відповідач, всупереч положенням пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, абзацу третього статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», до стажу роботи позивача, що дає право на одержання щомісячного грошового утримання, не зарахував половину строку навчання у вищому навчальному закладі, що складає 1 рік 11 місяців та період проходження строкової військової служби у 1 рік 11 місяців 28 днів.

Так, відповідно до абзацу третього статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Ця стаття втратила чинність на підставі Указу Президента №248/2008 від 20.03.2008. Однак стосовно позивача її положення реалізовано, оскільки він набув десятирічного стажу роботи на посаді судді у травні 1997 року.

Окрім того, постанову Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» 11.06.2008 доповнено пунктом 3-1 за змістом якого до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

За змістом правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 07.11.2019 у справі № 727/4435/17, невключення до стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та врахування для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Крім того, як випливає із правових позицій Верховного Суду (зокрема, у постановах від 6 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 31 жовтня 2019 року у справі №766/17221/16-а), визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання без врахування до стажу роботи на посаді судді згаданих в Указі Президента №248/2008 та постанові КМУ № 865 періодів трудової діяльності є неправомірним.

Період навчання ОСОБА_1 в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1982 по 01.07.1986 підтверджується записами у трудовій книжці, а також копією диплома про здобуття вищої юридичної освіти.

Період проходження позивачем строкової військової служби з 12.11.1979 по 10.11.1981 (1 рік 11 місяців 28 днів) підтверджується копією військового квитка та записами у трудовій книжці.

За встановлених обставин відмова відповідача у зарахуванні до стажу роботи позивача на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання у вищому навчальному юридичному закладі та періоду проходження строкової військової служби є протиправною.

Як вже зазначалось, відповідно до рішення ВРП «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку з поданням заяви про відставку» від 06.02.2024 № 335/0/15-24, до стажу роботи на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягає зарахуванню: 36 років 8 місяців 16 днів стаж роботи безпосередньо на посаді судді; 9 місяців 19 днів стаж роботи на посаді стажера судді; 1 рік 11 місяців 28 днів календарний період проходження строкової військової служби; 1 рік 11 місяців половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі.

Згідно з правовою позицією, яка неодноразово висловлювалась Верховним Судом (постанови від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 31.10.2019 у справі № 766/17221/16-а, від 08.09.2022 у справі №380/10696/21, від 30.01.2020 у справі №592/3694/17, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а), стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

За змістом пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Також суд звертає увагу на рішення Ради суддів України від 11.04.2024 №6, згідно якого Рада суддів України звернула увагу Пенсійного фонду України на необхідність приведення діяльності органів Пенсійного фонду України у відповідність до висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема, про те, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру; вказали на неприпустимість перегляду органами Пенсійного фонду України стажу роботи судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, визначеного у рішенні Вищої ради правосуддя при розгляді заяви про відставку.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

За положенням частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд зазначає, що у позовній заяві позивач просив суд визнати протиправними дії відповідача від 28.03.2024 у частині відмови у задоволенні його заяви щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 92 % від суддівської винагороди.

За змістом статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог під час ухвалення рішення у справі та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із метою ефективного захисту прав позивача суд уважає за необхідне визнати протиправним та скасувати саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 28.03.2024 №100000202-8/55596 у частині відмови у задоволенні заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 92 % від суддівської винагороди та врахування відповідного стажу.

При цьому, суд зазначає, що за наявності рішення суб`єкта владних повноважень, яке визнане судом протиправним, оскаржувана бездіяльність поглинається скасуванням прийнятого рішення, оскільки суб`єктом владних повноважень проявлено активну поведінку, а саме прийнято рішення про відмову позивачу у перерахунку пенсії.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає таке.

У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача (протиправності рішення), зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

За правилами частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Із урахуванням тієї обставини, що рішення відповідача у цій справі не ґрунтується на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм його дій чітко регламентований законодавчо, у цьому випадку задоволення позову шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Зважаючи, що стаж роботи позивача, який у цьому випадку відповідач протиправно не враховує у складі стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, становить 4 роки 7 місяців 47 днів (9 місяців 19 днів + 1 рік 11 місяців 28 днів +1 рік 11 місяців), а врахований пенсійним органом стаж складає 36 років 8 місяців 17 днів, що загалом становить повних 42 роки; то, у відповідності до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII (щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді), кількість повних років роботи позивача понад 20 років становить 21 рік і за кожний такий рік розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Отже, розмір щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 повинен складати 92 % (50 % за 20 років та 42 % за 21 рік на посаді судді понад 20 років) від суддівської винагороди.

Крім того, суд зазначає, що позивач помилково вказав у позовній заяві останнім днем роботи на посаді стажера судді 21.05.1986, у той час як таким днем було 20.05.1986, що враховується судом, при цьому така помилка не потягла за собою неправильності обрахунку строку роботи стажером у 9 місяців 19 днів, який має зараховуватися до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утриманняза відповідний період на посаді на посаді стажера.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, чинні на момент виникнення спірних відносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

За змістом частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з квитанції до від 29.03.2024, позивачем сплачено судовий збір у сумі 3363,60 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 3363,60 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 28.03.2024 №1000-0202-8/55596 у частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 92 % від суддівської винагороди та зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку і отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу роботи на посаді стажера судді у період з 01.08.1986 по 20.05.1987, що становить 9 місяців 19 днів, календарного періоду проходження строкової військової служби з 12.11.1979 по 10.11.1981 1 рік 11 місяців 28 днів, половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі з 01.09.1982 по 01.07.1986 - 1 рік 11 місяців.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи на посаді стажера судді Кіровського районного суду м. Кіровограда у період з 01.08.1986 по 20.05.1987, що становить 9 місяців 19 днів, календарний період проходження строкової військової служби з 12.11.1979 по 10.11.1981, який складає 1 рік 11 місяців 28 днів, та половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі - Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського - з 01.09.1982 по 01.07.1986, що становить 1 рік 11 місяців.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою про суддівську винагороду у розмірі 92 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) судовий збір у розмірі 3633 грн. 60 коп. (три тисячі шістсот тридцять три гривні шістдесят копійок) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.