Справа № 140/2638/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/2638/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни і видачі посвідчення члена сім`ї загиблого; зобов`язання надати статус особи, на яку поширюється чинність Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі Закон №3551-XII) (як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни), і видати посвідчення члена сім`ї загиблого.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що є донькою померлого ОСОБА_2 , який за життя був визнаний особою з інвалідністю І групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Позивач звернулася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачу посвідчення встановленого зразка відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 (далі Положення №302), однак відповідач листом від 24 січня 2024 року відмовив у задоволенні заяви.

Позивач не погоджується із вказаною відмовою. Зауважила, що її батько проходив військову службу з 10 жовтня 1944 року по березень 1947 року, з них на фронтах під час Великої Вітчизняної війни - з 10 січня 1944 року по 09 травня 1945 року; медичні виписки, висновок медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) підтверджують причинний зв`язок смерті із захворюванням, пов`язаним з перебуванням на фронті або одержаним в період проходження військової служби.

На переконання ОСОБА_1 , оскільки її батько за приписами статті 7 Закону №3551-XII належав до осіб з інвалідністю внаслідок війни (брав безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни) й інвалідність настала внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, у тому числі на фронті, то на підставі статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі Закон №3551-XII) вона, як донька, належить до членів сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни, а відповідач протиправно відмовив їй у встановленні статусі і видачі посвідчення члена сім`ї загиблого.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги не визнав та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.36-37). В обґрунтування цієї позиції вказав, що за приписами статті 10 Закону №3551-ХІІ право на отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни мають лише сім`ї осіб з інвалідністю внаслідок війни, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва; померли внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Оскільки ОСОБА_3 не надано доказів, які підтверджували причинно-наслідковий зв`язок смерті її батька ОСОБА_2 із захворюванням, одержаним під час воєнних дій та конфліктів, зокрема постанови військово-лікарської комісії, то підстав для надання позивачу відповідно до пункту 1 статті 10 Закону №3551-ХІІ статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни немає.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 (а.с.16).

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.23-26) та за змістом довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 липня 1995 року №3/387 (а.с.19) ОСОБА_2 проходив військову службу в лавах Збройних Сил з 10 січня 1944 року по березень 1947 року, з них на фронтах Великої Вітчизняної війни - з 10 січня 1944 року по 09 травня 1945 року.

Управлінням праці та соціального захисту населення Луцької міської ради ОСОБА_2 видано посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с.18) як особі з інвалідністю І групи, що дає право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни-інвалідів війни.

Судом із змісту довідки МСЕК серії ВЛН №018998 встановлено, що причиною настання інвалідності ОСОБА_2 є загальне захворювання (а.с.17).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 30 жовтня 2006 року (а.с.15) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не є спірною та обставина, що 18 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачу відповідного посвідчення.

Департамент соціальної політики Луцької міської ради листом від 24 січня 2024 року №11.2-9/795/2024 повідомив про відсутність підстав для надання ОСОБА_1 як дитині, яка не має і не мала власної сім`ї, статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачу відповідного посвідчення, оскільки не надано документів про причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 із захворюванням, пов`язаним з перебуванням на фронті або одержаними в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів (а.с.21).

Судом також встановлено, що відповідач змінив найменування та відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дійсне найменування відповідача Департамент соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради (а.с.32).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом №3551-XII.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону №3551-XII законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.

За змістом статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Хто саме вважається особою з інвалідністю внаслідок війни, визначає стаття 7 Закону №3551-XII. Так до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни, та осіб, які у неповнолітньому віці були призвані чи добровільно вступили до лав Радянської Армії і Військово-Морського Флоту під час військових призовів 1941-1945 років і стали особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях (пункт 8 частини другої статті 7).

Пунктом 1 статті 10 Закону №3551-XII визначено, що до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

При цьому до членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, відносяться: батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.

За приписами пункту 4 Положення №302 особам, на яких поширюється чинність Закону №3551-XII (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого.

Посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації (пункт 2 Положення №302).

Аналіз наведених положень дозволяє дійти висновку, що діти, які не мають (і не мали) своїх сімей, належать до членів сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни (зокрема, осіб з інвалідністю внаслідок війни: осіб з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті; осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни і стали особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях). Поряд з тим право на отримання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни мають сім`ї лише осіб з інвалідністю внаслідок війни, стосовно яких зазначена причина смерті: загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва; померли внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Померлий ОСОБА_2 батько позивачки мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни, про що йому було видане посвідчення серія НОМЕР_3 (а.с.18).

Питання визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, особи, звільненої з військової служби до 28 листопада 2008 року були врегульовані Положенням про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 04 січня 1994 року №2.

Наразі це питання регламентуються Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800; набрав чинності 28 листопада 2008 року; далі Положення №402, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні військово-лікарські комісії (ВЛК); у колишніх військовослужбовців інших військових формувань та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19. У випадку прийняття штатними ВЛК рішення про відсутність підстав для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв) у формулюваннях, передбачених пунктами 21.5, 21.6 цієї глави, у розділ Х протоколу, оформленого за формою, наведеною в додатку 19 до цього Положення, заноситься відповідне рішення (пункт 21.3 глави 21 розділу ІІ Положення №402).

Визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, колишнього військовослужбовця, проводиться штатними військово-лікарськими комісіями (пункт 21.9 глави 21 розділу ІІ Положення №402).

Згідно з пунктом 21.30 глави 21 розділу ІІ Положення №402 постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), що зумовило безпосередню, основну причину смерті, приймається в одному із формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II цього Положення, з обов`язковим додаванням перед словом «ТАК» або «НІ» слів «яке призвело до смерті, та причина смерті». У випадках коли причину смерті не встановлено, ВЛК приймає постанову про причинний зв`язок смерті військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби) з військовою службою, а у постанові про причинний зв`язок слова «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), яке призвело до смерті, та причина смерті» не зазначаються.

Надані позивачем докази виписка Волинської обласної клінічної лікарні від 09 лютого 2000 року №15257, довідка МСЕК від 09 лютого 2000 року №018998, посвідчення №497298 не містять інформації про причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 із захворюванням, пов`язаним із перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Так із виписки №15257 слідує, що ОСОБА_2 12 грудня 1999 року поступив на лікування у хірургічне відділення Волинської обласної клінічної лікарні (проведена операція ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна) та він був виписаний 09 лютого 2000 року (а.с.20). Виписка з лікарні заповнюється стаціонарами всіх профілів при виписці (або у випадку смерті) хворого.

Згідно з довідкою МСЕК від 09 лютого 2000 року серії ВЛН №018998 ОСОБА_2 встановлено 1 групу інвалідності від загального захворювання (а.с.17).

ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15). Отже, виписка, яка видана 09 лютого 2000 року, не підтверджує причинний зв`язок смерті із захворюванням батька позивачки.

Таким чином, відсутні докази, які підтверджують, що батько ОСОБА_1 помер внаслідок причин, зазначених у пункті 1 статті 10 Закону №3551-XII. Тому суд не знаходить підстав для визнання протиправними дій відповідача при розгляді заяви позивачки та вирішення питання про оформлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

За наведених обставин відсутні підстави для задоволення позову. Відповідач, роз`яснивши у листі від 24 січня 2024 року №11.2-9/795/2024 умови, за яких позивачу може бути надано статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни (згідно з пунктом 1 статті 10 Закону №3551-XII як дитині, яка не має і не мала власної сім`ї) та видачі відповідного посвідчення (необхідно надати документ, що підтверджує причинний зв`язок смерті батька ОСОБА_2 із захворюванням, пов`язаним з перебуванням на фронті або одержаними в період проходження військової служби під час воєнних дій та конфліктів), діяв правомірно. Проте така відмова не позбавляє позивача права звернутися повторно до відповідача із відповідною заявою та документами для розгляду цього питання.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач не допускав протиправних дій у правовідносинах, у межах яких виник цей спір.

Отже, позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволенню не підлягає.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відповідно до приписів статті 139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243 - 246, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, будинок 4А, ідентифікаційний код юридичної особи 03191963) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк