Справа № 120/485/24
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2024-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 червня 2024 р. Справа № 120/485/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Могилів-Подільського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Могилів-Подільського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Підставою для звернення до суду слугувала відмова відповідача у видачі позивачу паспорта громадянина України.

Ухвалою суду від 17.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував щодо задоволення позовних вимог та зазначив, що ОСОБА_1 16.05.2023 року звернувся до Могилів-Подільського відділу УДМС у Вінницькій області із заявою про видачу паспорта громадянина України. На що відповідачем було проведено відповідні дії для з`ясування обставин, а саме направлено запит № 0525/707-23 від 16.05.2023 року до УДМС у Донецькій області щодо підтвердження документування паспортом зразка СРСР громадянина ОСОБА_1 . На вказаний запит відповідачем отримано відповідь № 1401.11/23982-23 від 27.06.2023 року про неможливість підтвердження через чисельну кількість архівних обліків та картотек територіальних підрозділів ГУ ДМС у Донецькій області залишились на території Донецької області, що визнана тимчасово окупованою територією.

Також Могилів-Подільським УДМС України у Вінницькій області відділом було направлено запити до ВОМІРПМ УДМС України у Вінницькій області та до ГУДМС (УДМС) України в областях, ІДМУ ДМС м. Києві та Київській області № 0525/706-23 від 16.05.2023 року, на які отримано відповіді про відсутність відомостей про особу, громадянина ОСОБА_1 .

Відтак, Могилів-Подільським РВ УДМС України у Вінницькій області та Управлінням ДМС України у Вінницькій області здійснено висновок, що за результатами перевірок встановлено, що паспорт громадянина України у формі книжечки чи у вигляді ІД-картки громадянин ОСОБА_1 в жодному територіальному відділенні не отримував та ніколи не набував громадянство України.

Враховуючи, що особу ОСОБА_1 не встановлено та не ідентифіковано, відповідач вважає, що відмовляючи в задоволенні заяви позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

15.02.2024 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив у якій останній наводить свої аргументи на спростування доводів відповідача викладених у відзиві.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, наступне.

Позивач - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 .

20.11.1987 року по досягненню шістнадцятирічного віку Київським районним відділом внутрішніх справ м. Донецьк йому видано паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 , про що свідчить копія картки прописки форми А.

Згідно тимчасового посвідчення №4/201 позивач з червня 1990 року по грудень 1991 року проходив службу у ВЧ НОМЕР_3 та ВЧ НОМЕР_4 .

Після проходження служби позивач повернувся до свого місця реєстрації та проживання в м. Донецьк, однак заміну чи обмін паспорта зразка 1974 року не проводив.

При цьому, позивач стверджує, що по прибуттю за своїм місцем проживання він звернувся до органів внутрішніх справ і у паспорті громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_5 йому Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області було внесено напис "Громадянин України".

З 10.03.1994 по 25.10.1996 позивач проходив службу у органах внутрішніх справ, а саме у Донецькому МУ УМВС України у Донецькій області на посаді міліціонера із спеціальним званням сержант міліції, що підтверджується довідкою наданою ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Донецькій області.

27.08.1994 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 про що відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м. Донецьк складено відповідний актовий запис № 340.

У зв`язку з окупацією м. Донецьк та, в подальшому, повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, позивач переїхав на постійне місце проживання в м. Могилів-Подільський Вінницької області.

Як зазначає позивач, під час вказаних переїздів, його паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_5 з відміткою «Громадянин України» було втрачено.

16.05.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Могилів- Подільського відділу УДМС у Вінницькій області про видачу паспорта громадянина України, до якої долучив копію свого свідоцтва про народження, копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, копію РНОКПП, копію повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 13.03.2021 року та копію листа із управління Верховного Комісара ООН у справах біженців.

Листом № 0525-688/0525.1-23 від 30.06.2023 позивача повідомлено, що йому відмовлено в оформленні і видачі паспорта громадянина України на підставі пп. 1 п. 100 Постанови КМУ № 302 від 25.03.2015 року, оскільки не встановлено його належність до громадянства України.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Згідно з преамбулою Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 №2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІІІ) цей Закон відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

За приписами ст. 3 Закон № 2235-ІІІ Громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до пунктів 1, 7 ч. 1 ст. 24 Закон № 2235-ІІІ повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства; видання особам, стосовно яких прийнято рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, та особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України;

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо: прийняття рішень про встановлення, оформлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону; видання особам, стосовно яких прийнято рішення про встановлення, оформлення належності до громадянства України, та особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України.

З метою організації виконання Закону України "Про громадянство України" Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 постановлено затвердити Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок № 215).

Пунктом 1 Порядку № 215 визначено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Між тим, порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (далі Порядок № 302).

Згідно п. 5 Порядку № 302, у разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт.

П. 53 Порядку № 302 передбачено, що працівником територіального підрозділу ДМС проводиться перевірка персональних даних особи за даними обліку територіального органу ДМС.

Згідно п. 64 Порядку № 302, якщо за результатами проведення процедури встановлення особи її не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта, яке доводиться до відома заявника відповідно до пунктів 100 і 101 цього Порядку.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України на підставі пп. 1 п. 100 Порядку № 302 так як належність позивача до громадянства України не встановлено.

Так, у відповідності пп. 1 п. 100 Порядку № 302, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо особа не є громадянином України.

Водночас, як свідчать матеріали справи, позивач з моменту звільнення з військової служби проживає на території України, має родину та був працевлаштований в Україні.

При цьому, суд вважає доведеним той факт, що у паспорті громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_5 йому було внесено напис "Громадянин України", оскільки з 10.03.1994 по 25.10.1996 позивач проходив службу у органах внутрішніх справ, а саме у Донецькому МУ УМВС України у Донецькій області на посаді міліціонера із спеціальним званням сержант міліції, що підтверджується довідкою наданою ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Донецькій області.

Окрім того, 27.08.1994 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 про що відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м. Донецьк Донецької області складено відповідний актовий запис № 340.

Водночас, з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 13.03.2021 року, вбачається, що на момент здійснення реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був Громадянином України.

Всі вищезазначені обставини залишились поза увагою органу міграційної служби та свідчать про необґрунтованість доводів відповідача про неналежність позивача до громадянства України, а тому, УДМС у Вінницькій області протиправно відмовлено у видачі позивачу паспорта з підстав, передбачених пп. 1 п. 100 Порядку № 302.

Окрім того, судом враховується і те, що не зазначення в оспорюваному рішенні (повідомленні) конкретних причин відмови у видачі паспорта (яка саме інформація надана заявником не підтверджена) позбавляє позивача права змінити або усунути такі обставини, у зв`язку з якими йому було відмовлено в оформленні чи видачі паспорта та повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта щодо видачі йому паспорта.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем у ході судового розгляду справи не було доведено жодними належними, достатніми та достовірними доказами правомірність прийняття оспорюваного рішення з урахуванням аналізу обставин, встановлених судом та норм вищенаведеного законодавства у наведеній сфері правовідносин у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення аргументи відповідача щодо причин прийняття оспорюваного рішення (повідомлення), які викладені у відзиві, з огляду на те, що вказані обставини відсутні у оспорюваному рішенні, а отже, не були підставами для його прийняття.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши за критеріями, встановленими ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність прийняття відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, оспорюваного рішення, оформленого у вигляді повідомлення про відмову у видачі паспорту громадянина України та висновку від 30.06.2023 року, суд приходить до переконання, що спірне рішення прийняте відповідачем без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, оскільки судом встановлено, що рішення (повідомлення) щодо відмови позивачу в оформленні паспорта громадянина України не містить обґрунтованої причини відмови в оформленні паспорта громадянина України, а відповідно, воно не може вважатися таким, що відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, у зв`язку із чим є таким, що порушує права та інтереси позивача, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Між тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача оформити позивачеві паспорт громадянина України, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права за умови визнання протиправним та скасування рішення (повідомлення) відповідача щодо відмови позивачу в оформленні паспорта громадянина України є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо оформлення паспорта громадянина України з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, виходячи з вимог ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, предметом спору у даній справі є рішення відповідача про відмову у видачі позивачу паспорта громадянина України та зобов`язання УДМС у Вінницькій області відновити порушене право.

Відповідно, обрання неналежного способу захисту порушених прав фактично не змінює тієї обставини, що вимоги позивача є правомірними.

З огляду на те, що судом встановлено порушення прав позивача, внаслідок чого позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

При цьому, як з`ясовано судом, відповідач у цій справі хоч і вважається суб`єктом владних повноважень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, однак є територіальним підрозділом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області та немає статусу юридичної особи.

Відтак у даному випадку судовий збір позивачу належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань УДМС у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73 - 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Могилів-Подільського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у видачі паспорта громадянина України.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2023 про встановлення належності до громадянства України, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки наданої судом.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 )

Відповідач: Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Могилів-Подільського відділу ДМС України (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, Вінницька область, 21000, )

Суддя Чернюк Алла Юріївна