Справа № 520/7771/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 р. № 520/7771/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неврахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді охоронця в ТОВ «Фірма «Аніс» з 05.01.1994 по 15.10.1995;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді охоронця в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма «Аніс» з 05.01.1994 по 15.10.1995.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області вчинені протиправні дії, що виразилися в неврахуванні до його загального страхового стажу періоду роботи на посаді охоронця в ТОВ «Фірма «Аніс» з 05.01.1994 по 15.10.1995. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 01.04.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області заяву позивача від 23.11.2023 щодо страхового стажу та додані до неї документи.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач подав до суду витребувані судом документи та надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як отримувач пенсії не перебуває. 23.11.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області через Веб-портал із заявою про підрахунок страхового стажу для подальшого нарахування пенсії, надавши необхідні документи. 11.12.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області надана відповідь на звернення позивача, де зазначено, що підрахунок страхового стажу було проведено на підставі наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу згідно з даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж позивача склав 35 років 5 місяців 26 днів. До страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано період роботи з 05.01.1994 по 15.10.1995 та період одержання допомоги по безробіттю з 30.03.1999 по 11.11.1999, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці ці записи зроблено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 110 від 17.08.1993, а саме: в записі про період роботи з 05.01.1994 по 15.10.1995 відсутнє найменування підприємства та посада уповноваженої особи; в записі про період одержання допомоги по безробіттю з 30.03.1999 по 11.11.1999 відсутній рік наказу про припинення виплати допомоги по безробіттю. Враховуючи вищевикладене, немає правових підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 05.01.1994 по 15.10.1995. Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій підтримав свою позицію, викладену в позовній заяві, та зазначив, що не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву. Просить позов задовольнити.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач подав через веб-портал Пенсійного фонду України заяву ВЕБ-20001-Ф-С-23-278901 від 22.11.2023 про підрахунок його страхового стажу для подальшого нарахування пенсії.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було розглянуто заяву позивача та надано відповідь листом від 11.12.2023 № 34490-39460/Ш-03/8-2000/23, у якій повідомлено, що страховий стаж заявника склав 35 років 5 місяців 26 днів. До страхового стажу не зараховано період період роботи з 05.01.1994 по 15.10.1995 та період одержання допомоги по безробіттю з 30.03.1999 по 11.11.1999, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці ці записи зроблено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 110 від 17.08.1993, а саме: в записі про період роботи з 05.01.1994 по 15.10.1995 відсутнє найменування підприємства та посада уповноваженої особи; в записі про період одержання допомоги по безробіттю з 30.03.1999 по 11.11.1999 відсутній рік наказу про припинення виплати допомоги по безробіттю. (а.с. 25-26)

Позивач, не погодившись із діями Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неврахування до його загального страхового стажу періоду роботи на посаді охоронця в ТОВ «Фірма «Аніс» з 05.01.1994 по 15.10.1995, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частина 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У частині 1 статті 8 вказаного Закону зазначено, зокрема, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт а частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Як встановлено судом, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача, зокрема, період роботи з 05.01.1994 по 15.10.1995, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці цей запис зроблено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 110 від 17.08.1993, а саме в записі про зазначений період роботи відсутнє найменування підприємства та посада уповноваженої особи.

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 судом встановлено, що період з 05.01.1994 по 15.10.1995 - це період роботи позивача на посаді охоронця в ТОВ «Фірма «Аніс», про що міститься запис на 9 сторінці трудової книжки позивача:

- 05.01.1994 - позивач прийнятий на роботу охоронцем на підставі наказу № 25/2 від 04.01.1994;

- 15.10.1995 позивач звільнений за ст. 36 п. 1 КЗпП УССР на підставі наказу № 95/01 від 15.10.1995. (а.с. 10)

Суд зазначає, що відповідно до п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу вказаних вище положень Порядку № 637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 та від 30.11.2018 у справі №235/4179/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також, відповідно до висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить записи про спірний період роботи на відповідній посаді та в наведений період часу.

Крім того, суд звертає увагу, що відсутність у трудовій книжці певних відомостей, зокрема, найменування підприємства та посади уповноваженої особи, не спростовує наявність у позивача стажу роботи, а отже юридичний факт роботи позивача протягом спірного періоду часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.

Крім того, суд зазначає, що всі записи за спірний період в трудовій книжці виконані акуратно, не містять закреслень, кожен запис, у тому числі про спірний період роботи, засвідчений печаткою підприємства, містить записи про номери та дати наказів, на підставі яких позивача прийнято на роботу та звільнено. Наслідки того, що у трудовій книжці не зазначено певних відомостей, не може перекладатись на позивача, як тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці.

Так, суд зазначає, що ГУ ПФУ в Харківській області не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, зокрема, щодо наявності найменування підприємства та посади уповноваженої особи.

Вказана позиція кореспондується з нормами постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників», згідно якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Так, зважаючи на висновки Верховного Суду, суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періодів роботи до страхового стажу за порушення, вчинені підприємствами, на яких він працював.

Більш того, суд приймає до уваги те, що позивач самостійно намагався витребувати в ТОВ "Фірма "Аніс" документи, що підтверджують те, що він дійсно працював у ТОВ "Фірма "Аніс" у спірний період.

Позивачем до адміністративного позову було додано докази того, що ним направлялася на адресу підприємства засобами поштового зв`язку заява про надання йому довідки для пред`явлення до Пенсійного фонду України про те, що він в період з 05.01.1994 по 15.10.1995 дійсно працював на посаді охоронця, отримував заробітну платню та за нього проводились усі обов`язкові платежі, зокрема, до Пенсійного фонду України (трек-номер відправлення 880). (а.с. 27-34) Однак, відправлення № 880 було повернуто позивачу за закінчення встановленого терміну зберігання, що підтверджується відомостями з сайту Укрпошти.

Тобто, позивач вчиняв усі залежні від нього дії для отримання додаткових відомостей на підтвердження періоду його роботи в ТОВ «Фірма «Аніс» з 05.01.1994 по 15.10.1995.

Так, відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача.

Інших підстав для незарахування вищезазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача відповідачем у листі від 11.12.2023 № 34490-39460/Ш-03/8-2000/23 не зазначено.

Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою позивача, підтверджується, що позивач має право на включення до страхового стажу спірного періоду роботи з 05.01.1994 по 15.10.1995.

Так, відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 05.01.1994 по 15.10.1995.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За викладених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді охоронця в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма «Аніс» з 05.01.1994 по 15.10.1995.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді охоронця в ТОВ «Фірма «Аніс» з 05.01.1994 по 15.10.1995.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді охоронця в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фірма «Аніс» з 05.01.1994 по 15.10.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму сплаченого судового збору в розмірі 1 211,20 грн (тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН