Справа № 761/2532/23
Суддя: Савицький О. А.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/2532/23
Провадження № 2-а/761/184/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Савицький О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Віняра Руслана Мироновича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

22.01.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач - 1), головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Віняра Р.М. (відповідач - 2) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування матеріальної шкоди, у якому просить:

- визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № від 11.01.2023 р.;

- стягнути з відповідача - 1 на свою користь на відшкодування матеріальної шкоди 2024,40 грн., з яких: 95,00 грн. - витрати по сплаті послуг таксі для прибуття на спеціальний майданчик; 374,00 грн. - витрати по сплаті штрафу з комісією; 1397,00 грн. - витрати по сплаті послуг з евакуації транспортного засобу з комісією; 158,40 грн. - витрати по сплаті послуг зі збереження транспортного засобу з комісією.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його було притягнуто до відповідальності з недотриманням встановленого порядку, постанова винесена з порушенням прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню. Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що 11.01.2023 р. о 12 год. 13 хв. на вул.Пирогова біля будинку № 5 в м.Києві у режимі фотозйомки відповідачем - 2 зафіксовано порушення правил зупинки транспортного засобу марки «Ford», модель «Focus», номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу, а саме цей транспортний засіб зупинено ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушено вимоги п.15.9«й» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність згідно з ч.3 ст. 122 КУпАП. Разом з тим, оскільки позивач не визнав порушення, що ставилось йому за вину, зазначив, що не порушував ПДР України та відповідачем - 2 не було вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, що мали значення для вирішення її в точній відповідності із законом, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Ухвалою від 01.03.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача - 1, у якому останній виклав заперечення проти нього та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Разом з тим, у встановлений в ухвалі строк відповідач - 2 відзив на позовну заяву до суду не подав.

Дослідивши та оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 11.01.2023 р. головний інспектор з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Віняр Р.М. виніс постанову серії 1КІ № , якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП. Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що 11.01.2023 р. о 12 год. 13 хв. на вул.Пирогова біля будинку № 5 в м.Києві вказаною посадовою особою у режимі фотозйомки зафіксовано правил зупинки транспортного засобу марки «Ford», модель «Focus», номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є позивач, а саме цей транспортний засіб зупинено ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушено вимоги п.15.9«й» ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ч.3 ст. 122 КУпАП.

Після винесення зазначеної постанови транспортний засіб марки «Ford», модель «Focus», номерний знак НОМЕР_1 , був тимчасового затриманий шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик.

Вимоги пункту п.15.9«й» ПДР України встановлюють, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно з ч.3 ст. 122 КУпАП … порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач в своєму адміністративному позові вказав, що ПДР України не порушував, при цьому посадовою особою, яка винесла постанову, порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та не вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини справи, що мали значення для вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, визначеного в оспорюваній постанові, надано фотографії, на яких зображено транспортний засіб марки «Toyota», модель «Rav-4» номерний знак НОМЕР_2 , а не належний позивачу транспортний засіб марки «Ford», модель «Focus», номерний знак НОМЕР_1 , який як зазначено у постанові зупинено ближче 10 м від виїзду з прилеглої території.

Отже стороною відповідача не підтверджено належними та допустимими доказами факту зупинення позивачем транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, а також відповідно правомірності його тимчасового затриманий шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що відповідачем - 2 в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що норми ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП, на думку суду, в даному випадку є недоведеним.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В той же час, в порушення вказаних вимог, відповідачем - 2 не було вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини справи, що мали значення для її правильного вирішення.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч.6 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однак, стороною відповідача не надано суду жодних доказів в обґрунтування правомірності дій посадової особи під час винесення відносно позивача оспорюваної постанови та відповідно правомірності тимчасового затриманий транспортного засобу шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупність, суд приходить до висновку, що адміністративний позов у частині вимог про визнання неправомірною та скасування постанови є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № від 11.01.2023 р., винесену відповідачем - 2, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення.

Щодо вимоги про відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

Так, заявляючи вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, позивач просить стягнути з відповідача - 1 на свою користь на відшкодування матеріальної шкоди 2024,40 грн., з яких: 95,00 грн. - витрати по сплаті послуг таксі для прибуття на спеціальний майданчик; 374,00 грн. - витрати по сплаті штрафу з комісією; 1397,00 грн. - витрати по сплаті послуг з евакуації транспортного засобу з комісією; 158,40 грн. - витрати по сплаті послуг зі збереження транспортного засобу з комісією.

Відповідно до квитанції № 193052510 від 11.01.2023 р. позивачем було сплачено штраф у розмірі 340,00 грн. на користь ГУК у м.Києві згідно з постановою серії 1КІ № від 11.01.2023 р.

Вирішуючи питання про те, чи є сплата штрафу позивачем матеріальною шкодою (збитками) у розумінні положень ЦК України, суд звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 08.08.2023 р. в справі № 910/5880/21, відповідно до якої Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (правовий висновок, викладений у постановах від 21.08.2019 р. в справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 р. в справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 р. в справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 р. в справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13.02.2019 р. в справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду вважала, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи ЦК України про відшкодування шкоди. На ці правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України, які застосували суди першої й апеляційної інстанцій, задовольняючи позов. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.06.2018 р. в справі № 910/23967/16, а також від 05.02.2020 р. в справі № 910/15295/18, на яку звернув увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі про передання справи № 910/5880/21 на розгляд Великої Палати Верхового Суду.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що у даному випадку відсутні правові підстави для стягнення з відповідача - 1 на користь позивача суми сплаченого штрафу в розмірі 340,00 грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди, а тому адміністративний позов у даній частині вимог задоволенню не підлягає.

При цьому суд роз`яснює, що позивач має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави, тобто у порядку ст. 1212 ЦК України.

11.01.2023 р. позивачем крім штрафу також було сплачено на рахунок ТОВ «Експресавтоком» за послуги евакуації транспортного засобу 1270,00 грн., а також на рахунок Головного управління Національної поліції у м.Києві за послуги зі збереження транспортного засобу 144,00 грн.

Як вбачається зі змісту квитанції № 193052510 від 11.01.2023 р., за кожен з трьох платежів (штраф, послуги евакуації, послуги збереження) було утримано комісію у розмірі 34,00 грн., 127,00 грн. та 14,40 грн.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

При цьому, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Законом визначено, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Таким чином, з урахуванням положень статтей 1173, 1174 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади виникає саме у держави, а не в органу державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 р. в справі № 826/12003/16, аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що якщо вимоги про відшкодування шкоди пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то такі вимоги підлягають розгляду за нормами КАС України.

Аналогічних висновків дійшов і Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах в справах № 761/10730/18 та № 725/5833/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що до матеріальної шкоди, яку просить відшкодувати позивач відносяться витрати за послуги евакуації у розмірі 1270,00 грн., які були перераховані позивачем на рахунок ТОВ «Експресавтоком», та витрати за послуги зі збереження у розмірі 144,00 грн., які були перераховані позивачем на рахунок Головного управління Національної поліції у м.Києві.

Отже судом під час судового розгляду встановлено факт завдання позивачу матеріальної шкоди у розмірі 1414,00 грн., оскільки для тимчасового затримання належного йому транспортного засобу та доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик були відсутні правові підстави.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.11.2019 р. у справі № 242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що внаслідок винесення відповідачем - 2 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № від 11.01.2023 р., яка була визнана неправомірною та скасована, позивачу завдано матеріальну шкоду в сумі 1414,00 грн. у вигляді сплати послуг з евакуації транспортного засобу та зі збереження транспортного засобу, а тому приходить до висновку, що адміністративний позов у даній частині вимог є обґрунтованим та підлягає задоволенню, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування матеріальної шкоди 1414,00 грн.

При цьому, суд не знаходить правових підстав для відшкодування заявленої позивачем матеріальної шкоди у вигляді комісії за проведені платежі, оскільки ця комісія була утримана за користування позивачем сервісом iPay.ua, а не внаслідок неправомірних дій посадової особи, яка винесла оскаржувану постанову.

Суд звертає увагу, що позивач у даному випадку не був позбавлений можливості звернутися до відділення банку АТ «Райффайзен Банк Аваль», у якому відкриті відповідні рахунки ТОВ «Експресавтоком» та Головного управління Національної поліції у м.Києві для здійснення сплати без нарахування комісії.

Також відсутні підстави для відшкодування заявленої позивачем матеріальної шкоди у вигляді витрат по сплаті послуг таксі для прибуття на спеціальний майданчик, на який було доставлено його транспортний засіб, оскільки позивачем не підтверджено, що його транспортний засіб перебував саме на спеціальному майданчику за адресою, яка визначена кінцевою у повідомленні про поїздку на таксі «Bolt».

Крім того, відповідно до ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - 1 на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 858,88 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Віняра Руслана Мироновича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № від 11.01.2023 р., винесену головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Вінярем Русланом Мироновичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 2272 (дві тисячі двісті сімдесят дві) грн. 88 коп., з яких: 1414 (одна тисяча чотириста чотирнадцять) грн. 00 коп. - матеріальна шкода; 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп. - витрати по сплаті судового збору.

В решті вимог адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: