Справа № 140/31620/23
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/31620/23 пров. № А/857/7242/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» та Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 140/31620/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» до Волинської митниці про визнання протиправними дій та скасування рішення,-

суддя у І інстанції Смакович В.І.,

час ухвалення рішення 22 лютого 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 22 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» ( далі ТзОВ «Даліс Аутомотів Груп» ) звернулося до суду з позовом до Волинської митниці (далі відповідач ), в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2023/000175/2 від 10.04.2023, №UA205050/2023/000178/2 від 11.04.2023.

На обгрунтування позовних вимог зазначає, що ТзОВ «Даліс Аутомотів Груп» здійснює оптову торгівлю деталями та приладдям для автотранспортних засобів (код КВЕД 45.31) та на виконання умов контракту № UA 2022/4 від 06.05.2022, укладеного з компанією «MEYLE AG», зареєстрованою в Федеративній Республіці Німеччина (Продавець), придбало партію товарів згідно з інвойсами №210512116 від 03.04.2023 на суму 23215,64 євро, №210512119 від 03.04.2023 на суму 125643,04 євро, що в загальній сумі становить 148858,68 євро, на умовах СPТ Луцьк. Для здійснення митного оформлення вищевказаного імпортованого товару, позивачем, в порядку електронного декларування, подано до Волинської митниці МД №23UA46U5 від 06.04.2023, та МД №23UA45U5 від 10.04.2023, у графі 31 яких заявленим товаром були запасні частини для легкових автомобілів в асортименті торгівельної марки «MEYLE», виробник «MEYLE», що загалом становлять 204 товарні позиції (111+93 відповідно до обох декларацій). Митну вартість товару визначено за ціною договору. Для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару позивачем додані всі документи, передбачені частини другої статті ст.53 Митного кодексу України (далі - МК України), а відтак вважає, що у митного органу були відсутні підстави для відмови в митному оформленні товару за основним методом і переходу до резервного.

Позивач вказує, що відповідач електронним повідомленням витребував додаткові документи без зазначення сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів, а тому протиправно вчинив наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товарів - прийняття рішення про коригування митної вартості. Твердження у спірних рішеннях про те, що декларантом не надано жодних документів, які б містили інформацію щодо числових значень заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема експедиторської винагороди за експедирування автомобільним транспортом, не відповідає дійсності, оскільки відповідачу було надано довідку про транспортні витрати від 03.04.2023, що є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Щодо наявності у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів, яка може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, рахує, що така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару. При цьому, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. За таких підстав, уважає рішення про коригування митної вартості товарів від 10.04.2023 №UA205050/2023/000175/2 та від 11.04.2023 №UA205050/2023/000178/2 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і зумовило звернення до суду з позовом.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржили позивач та відповідач, подавши на нього апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах апелянти зазначають, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначає, що на підтвердження розміру витрат, понесених позивачем, що пов`язані із залученням перекладача було надано суду: акт виконаних робіт №РА-0000108 від 06 листопада 2023 року; бухгалтерська довідка до акту виконаних робіт №РА-0000108 від 06.11.2023; рахунок №СФ-0000107 від 06 листопада 2023 року; акт виконаних робіт №РА-0000109 від 06 листопада 2023 року; бухгалтерська довідка до акту виконаних робіт №РА-0000109 від 06.11.2023; рахунок №СФ-0000108 від 06 листопада 2023 року; платіжна інструкція №29094 від 08.11.2023; акт виконаних робіт №РА-0000110 від 06 листопада 2023 року; бухгалтерська довідка до акту виконаних робіт №РА-0000110 від 06.11.2023; рахунок №СФ-0000109 від 06 листопада 2023 року; платіжна інструкція №29046 від 07.11.2023; договір про надання послуг перекладу №10 від 02.10.2023.

Позивач зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат із залучення перекладача стосуються здійсненого офіційного перекладу документів, викладених іноземною мовою, які були подані до суду на виконання його вимоги. Факт надання послуг перекладача підтверджується письмовим перекладом документів, складених іноземною мовою, на українську мову, які містяться в матеріалах справи. Таким чином долученими до матеріалів справи доказами доводиться факт понесення позивачем витрат з перекладу документів в межах розгляду даної адміністративної справи.

Отже, витрати позивача по оплаті послуг із перекладу відносяться до витрат із залучення перекладача та, відповідно до положень статей 132 та 137 Кодексу адміністративного судочинства України до судових витрат.

Просить змінити рішення суду, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн та витрати на залучення перекладача в розмірі 77568,00 грн.

Волинська митниця у свою чергу в апеляційній скарзі зазначає, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: МД №23UA46U5 від 06.04.2023 (рішення від 10.04.2023 №UA205050/2023/000175/2): в контракті №UA2022/4 від 06.05.2022 вказана адреса отримувача 35500, Рівненська обл.,м.Радивилів, вул.І.Франка, буд.29Б,а в CMR №CHI/230404/0001 від 04.04.2023 м.Луцьк,вул.Карбишева,1., МД №23UA45U5 від 10.04.2023 (від 11.04.2023 № UA205140/2023/000178/2): в контракті №UA2022/4 від 06.05.2022 вказана адреса отримувача 35500, Рівненська обл.,м.Радивилів, вул.І.Франка, буд.29Б,а в CMR №CHI/230406/0002 від 06.04.2023 м.Луцьк,вул.Карбишева,1.

Декларант надав зовнішньоекономічний договір (контракт) №UA2022/4 від 06.05.2022 до митного органу під час здійснення митного оформлення. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару та реалізації свого повноваження визначеного в п.1 ч.5 ст.54 Митного кодексу України провів перевірку документів поданих до митного оформлення, під час чого виявив розбіжність в зовнішньоекономічному договорі (контракті) та автотранспортних накладних. Отже, вищевказане дійсно доводить необхідність витребовування митним органом додаткових документів з метою встановлення митної вартості товару.

Під час опрацювання документів, поданих на підтвердження заявленої митної вартості та здійснення перевірки числового значення заявленої декларантом митної вартості товару відбулось автоматичне спрацювання профілів ризику АСАУР.

У зв`язку із наявністю розбіжностей в поданих до митного оформлення документах, а також у зв`язку з спрацюванням ризиків АСАУР, у відповідності до вимог наказу Державної митної служби України від 01.07.2021 №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», ст.ст. 53, 54 Митного кодексу України декларанту запропоновано надати в 10-денний термін наступні документи: 1) МД №23UA46U5 від 06.04.2023 (рішення від 10.04.2023 №UA205050/2023/000175/2): - копію митної декларації країни відправлення; - за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для індентифікації товару; - висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; - виписку з бухгалтерської документації; - прайс-листи; - калькуляцію ціни. Згідно п.6 ст.53 декларант за власним бажанням може подавати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості. 2) МД №23UA45U5 від 10.04.2023 (від 11.04.2023 № UA205140/2023/000178/2): - копію митної декларації країни відправлення; - за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для індентифікації товару; - висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; - виписку з бухгалтерської документації; - прайс-листи; - калькуляцію ціни.

Для підтвердження митної вартості по МД №23UA46U5 від 06.04.2023 (рішення від 10.04.2023 №UA205050/2023/000175/2) декларантом було надано видаткові накладні, копії митних декларацій країни відправлення, договір оренди, прайс-лист, лист від отримувача товарів від 07.04.2023 року №240 Решту витребуваних документів декларант відмовився надати, про що зазначено в заяві №1 від 10.04.2023.

Митниця зазначає, що в наданих декларантом копіях митних декларацій країни відправлення відсутня інформація про вартість товару.

Таким чином, підставою прийняття рішення про коригування митної вартості товару стало виявлення у поданих до митного контролю та оформлення розбіжностей, які унеможливлювали визнання заявленої декларантом за першим методом митної вартості, а також не усунення в подальшому вказаних розбіжностей декларантом. За наведених умов митниця зобов`язана самостійно здійснювати визначення митної вартості шляхом її коригування із застосуванням методів, визначених МК України.

Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ ідентичні товари інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: 1) МД №23UA46U5 від 06.04.2023 (рішення від 10.04.2023 №UA205050/2023/000175/2): товар №10- 7,9 євро/кг., МД від 20.03.2023 року №UA205050/2023/021409; товар №26- 3,87 євро/кг., МД від 08.04.2023 року №UA209230/2023/037136; 2) МД №23UA45U5 від 10.04.2023 (від 11.04.2023 № UA205140/2023/000178/2): товар №29 - 3,96 євро/кг, МД від 21.01.2023 року №UA100060/2023/401326.

Оскільки, митний орган у рішенні про коригування митної вартості вказав чому не можуть бути застосовані будь які, інші методи, окрім резервного та провів відповідні консультації з декларантом, щодо визначення методу визначення митної вартості, то його рішення є правомірним.

Наявна у митного органу інформація щодо митної вартості імпортованих товарів стала джерелом, з врахуванням якого приймалось рішення про коригування митної вартості у відповідності до ст.64 МК України. Таким чином, з огляду на все вищевказане, відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості товару від 10.04.2023 №UA205050/2023/000175/2, від 11.04.2023 № UA205140/2023/000178/2 є таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, положень Митного кодексу та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, а тому є законним та обґрунтованим.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що декларантом були спростовані можливі сумніви відповідача щодо зазначених розбіжностей, проте митний орган безпідставно та необґрунтовано не взяв це до уваги та, разом з тим, не зазначив, яким чином зазначені розбіжності мають вплив на заявлену митну вартість та її складові. Рішення митного органу , на думку суду є невмотивованими та необґрунтованими.

Відповідач не навів жодних доказів того, що надані декларантом документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливості здійснити митне оформлення імпортованого товару за ціною договору, а його сумніви ґрунтуються виключно на припущеннях. Отже визначена у митних деклараціях МД №23UA46U5 від 06.04.2023 та МД №23UA45U5 від 10.04.2023 митна вартість товару у розмірі 148 858,68 євро, підтверджена всіма необхідними документами, наданими декларантом, а тому у відповідача була можливість для перевірки складових митної вартості товарів, вказаних декларантом у митних деклараціях №№ 23UA46U5 , 23UA45U5. Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знаходять свого підтвердження.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ТзОВ «Даліс Аутомотів Груп» здійснює оптову торгівлю деталями та приладдям для автотранспортних засобів (код КВЕД 45.31).

06 травня 2022 року між позивачем (покупець) та компанією MEYLE AG, зареєстрованою в Федеративній Республіці Німеччина (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № UA 2022/4 (надалі - контракт), відповідно до п.1.1 якого предметом цього договору є продаж і поставка автомобільних запасних частин (надалі товар) продавцем, а також придбання і приймання даного товару покупцем.

На виконання умов контракту продавець «MEYLE AG» поставив позивачу партію товару за інвойсами № 210512116 від 03.04.2023 на суму 23215,64 євро та № 210512119 від 03.04.2023 на суму 125643,04 євро, що в загальній сумі становить 148858,68 євро, на умовах СPТ Луцьк.

З метою здійснення митного оформлення імпортованого товару, позивачем в порядку електронного декларування подано до Волинської митниці митні декларації МД №23UA46U5 від 06.04.2023, та МД №23UA45U5 від 10.04.2023 у графі 31 яких заявленим товаром є запасні частини для легкових автомобілів, а саме: фільтр повітряний, арт.16-12 321 0013-1шт; фільтр повітряний, арт . 112 321 0016 1шт; фільтр повітряний арт. 30-12 321 0035 2шт; фільтр повітряний арт. 32-12 321 0001-2шт, фільтр повітряний арт. 34-12 321 0002 -1шт.; фільтр повітряний арт. 35-12 321 0007-2шт, фільтр повітряний арт. 36-12 321 0017-1шт; фільтр повітряний арт. 30-12 321 0031-1шт, фільтр волог осушувача повітря, арт. 034-042 0032 -27шт, фільтр волог осушувача повітря, арт. 034-042 0032 -53шт, торгівельна марка «MEYLE», виробник «MEYLE», CN; запасні частини для легкових автомобілів: запасні частини для легкових автомобілів: - комплект гальмівних колодок, диск гальмівний; торгівельна марка «MEYLE», виробник «MEYLE», CN.

Щодо обставин прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів за МД №23UA46U5 від 06.04.2023, суд першої інстанції встановив таке.

При митному оформленні товарів за МД від 06.04.2023 декларантом було надано наступні документи: інвойс №210512116 від 03.04.2023р.; інвойс №210512119 від 03.04.2023р.; автотранспортна накладна (CMR) № СНІ/230404/0001 від 04.04.2023; зовнішньоекономічний договір - контракт № UA 2022/4 від 06.05.2022; декларація про походження товару - інвойс №210512116 від 03.04.2023р; декларація про походження товару - інвойс №210512119 від 03.04 2023р., декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером інвойс №210512116 від 03.04.2023; декларація -інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером інвойс №210512119, договір-доручення на декларування та митне оформлення товарів №557 від 25.04.2018.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення, митницею в електронному повідомленні від 06.04.2023 декларанту згідно із статтями 53 та 54 МК України у 10-ти денний термін запропоновано подати наступні документи: копію митної декларації країни відправлення; за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару; висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; виписку з бухгалтерської документації, прайс-листи, калькуляцію ціни.

Декларантом на вимогу митниці надано: видаткові накладні №282539 від 09.02.2023; №328336 від 16.02.2023; №597221 від 21.03.2023; №510271 від 10.03.2023; №469479 від 06.03.2023; №335307 від 16.02.2023; №565127 від 17.03.2023; №227817 від 02.02.2023; №532904 від 14.03.2023; №604202 від 22.03.2023; №616913 від 23.03.2023; №633223 від 25.03.2023; №588727 від 20.03.2023; №28196 від 05.01.2023; №549284 від 15.03.2023; договір оренди нерухомого майна №5/10-21 від 01.10.2021, копії митних декларацій країни відправлення №№ MRN 23DE71E0,MRN 23DE34E2 ; прайс-лист від 31.03.2023; прайс-лист, лист від отримувача товарів від 07.04.2023 року №240.

Листом від 10.04.2023 №1 позивач повідомив митний орган про відсутність додаткових документів для підтвердження митної вартості товару та подав заяву про прийняття рішення щодо визнання митної вартості на підставі поданих документів.

Вивчивши надані декларантом копії митних декларацій країни відправлення посадовою особою митниці зроблено висновок, що у них відсутня інформація про вартість товару.

Митний орган 10.04.2023 прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2023/000171/2, у графі 33 цього рішення заявлена декларантом митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: в контракті № UА2022/4 від 06.05.2022 вказана адреса отримувача: 35500, Рівненська обл., м. Радивилів, вул. І.Франка, 5, будинок 29Б, а в копії автотранспортної накладної СМR №СНI/230404/0001 від 04.04.2023 м.Луцьк,вул.Карбишева,1.

Разом з тим, митний орган по митній декларації № 23UA46U5 від 06.04.2023 скоригував митну вартість не всієї партії товару, наданої для митного оформлення, а лише її частини, а саме: двох позицій товару по коду за УКТ ЗЕД із 111 товарних позицій.

Щодо прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів за поданою позивачем митною декларацією №23UA45U5 від 10.04.2023, суд першої інстанції встановив наступні обставини.

При митному оформленні товарів за МД від 10.04.2023 декларантом було надано наступні документи: інвойс №210512818 від 06.04.2023р.; автотранспортна накладна (CMR) № СНІ/230406/0002 від 06.04.2023; зовнішньоекономічний договір - контракт № UA 2022/4 від 06.05.2022; декларація про походження товару - інвойс №210512818 від 06.04.2023р; декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером інвойс №210512818 від 06.04.2023; -інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером інвойс №210512119, договір-доручення на декларування та митне оформлення товарів №557 від 25.04.2018.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення, митницею в електронному повідомленні від 06.04.2023 декларанту згідно з статтями 53 та 54 МК України у 10-ти денний термін запропоновано подати наступні документи: копію митної декларації країни відправлення; за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару; висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; виписку з бухгалтерської документації, прайс-листи, калькуляцію ціни.

Для підтвердження митної вартості по МД №23UA45U5 від 10.04.2023 декларантом на вимогу митниці надано: митну декларацію країни відправлення MRN 23DE75E6; прайс-лист від 05.04.2023;

договір оренди нерухомого майна №5/10-21 від 01.10.2021; видаткові накладні №659229 від 29.03.2023; №556632 від 16.03.2023; №279942 від 09.02.2023; №213293 від 01.02.2023; №568373 від 17.03.2023; №608047 від 22.03.2023; №572505 від 17.03.2023; №447814 від 02.02.2023; №484373 від 07.03.2023; №633418 від 25.03.2023; лист-відповідь ТОВ ДАТ на повідомлення від митниці вих. № 249 від 11.04.2023.

Як встановлено судом, 11.04.2023 митним брокером було подано до митного органу заяву №1 про прийняття рішення щодо визнання митної вартості на підставі наданих документів.

Митний орган 11.04.2023 прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2023/000178/2.

За карткою відмови позивачу було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією № 23UA45U5 від 10.04.2023 та зазначено вимоги, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення (випуску) товарів, а саме: приведення рівня митної вартості в графах 12, 45 МД у відповідності до Рішення про визначення митної вартості № UA205050/2023/000178/2 від 11.04.2023р.

У графі 33 рішення митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС.

Рівень митної вартості товарів становить: товар №29- 3,96 євро/ кг (МД від 21. 01. 2023 року №UA100060/2023/401326).

Разом з тим, митний орган по митній декларації № 23UA45U5 від 10.04.2023 скоригував митну вартість лише однієї товарної позиції товару по коду за УКТ ЗЕД із 93 товарних позицій.

При цьому інша її частина була розмитнена по митній вартості, заявленій декларантом за основним методом за ціною договору (вартість операції).

Такий підхід свідчить про те, що відповідач фактично скоригував митну вартість на той товар, відносно якого у нього була наявна інформація про розмитнення за вищою ціною, а посилання на неточності та розбіжності носить виключно формальний характер.

Однак, різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Такої позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 25.02.2020 у справі № 260/718/19 та від 27.04.2020 у справі № 140/804/19.

Не погоджуючись з рішеннями митного органу про коригування митної вартості товарів від 10.04.2023 №UA205050/2023/000175/2 та від 11.04.2023 №UA205050/2023/000178/2, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Відповідно до частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частин 1-3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з статтею 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 55 Митного кодексу письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.10.2020 справа №820/3231/16, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено.

Як зауважив Верховний Суд у постанові від 21.05.2021 у справі № 820/307/17, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності. Наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Аналізуючи доводи апелянта та матеріали справи колегія суддів враховує, що до митної декларації на підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товарів та обраного методу її визначення, разом з декларацією №23UA46U5 від 06.04.2023 декларант надав митному органу такі документи: інвойс №210512116 від 03.04.2023р.; інвойс №210512119 від 03.04.2023р.; автотранспортна накладна (CMR) № СНІ/230404/0001 від 04.04.2023; зовнішньоекономічний договір - контракт № UA 2022/4 від 06.05.2022; декларація про походження товару - інвойс №210512116 від 03.04.2023р; декларація про походження товару - інвойс №210512119 від 03.04 2023р., декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером інвойс №210512116 від 03.04.2023; декларація -інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером інвойс №210512119, договір-доручення на декларування та митне оформлення товарів №557 від 25.04.2018.

На вимогу митниці декларантом додатково надано: видаткові накладні №282539 від 09.02.2023; №328336 від 16.02.2023; №597221 від 21.03.2023; №510271 від 10.03.2023; №469479 від 06.03.2023; №335307 від 16.02.2023; №565127 від 17.03.2023; №227817 від 02.02.2023; №532904 від 14.03.2023; №604202 від 22.03.2023; №616913 від 23.03.2023; №633223 від 25.03.2023; №588727 від 20.03.2023; №28196 від 05.01.2023; №549284 від 15.03.2023; договір оренди нерухомого майна №5/10-21 від 01.10.2021, копії митних декларацій країни відправлення №№ MRN 23DE71E0,MRN 23DE34E2 ; прайс-лист від 31.03.2023; прайс-лист, лист від отримувача товарів від 07.04.2023 року №240.

До митної декларації на підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товарів та обраного методу її визначення, разом з декларацією №23UA45U5 від 10.04.2023 декларант надав митному органу такі документи: документи: інвойс №210512818 від 06.04.2023р.; автотранспортна накладна (CMR) № СНІ/230406/0002 від 06.04.2023; зовнішньоекономічний договір - контракт № UA 2022/4 від 06.05.2022; декларація про походження товару - інвойс №210512818 від 06.04.2023р; декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером інвойс №210512818 від 06.04.2023; -інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером інвойс №210512119, договір-доручення на декларування та митне оформлення товарів №557 від 25.04.2018.

На вимогу митниці декларантом додатково надано: митну декларацію країни відправлення MRN 23DE75E6; прайс-лист від 05.04.2023; договір оренди нерухомого майна №5/10-21 від 01.10.2021; видаткові накладні №659229 від 29.03.2023; №556632 від 16.03.2023; №279942 від 09.02.2023; №213293 від 01.02.2023; №568373 від 17.03.2023; №608047 від 22.03.2023; №572505 від 17.03.2023; №447814 від 02.02.2023; №484373 від 07.03.2023; №633418 від 25.03.2023; лист-відповідь ТОВ ДАТ на повідомлення від митниці вих. № 249 від 11.04.2023.

Дослідивши документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що такі містять чітку і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, які у сукупності підтверджують числові значення митної вартості (її складових) та не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом, а відповідачем в рішенні про коригування митної вартості не обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності і неточності впливають на митну вартість товару чи її складових.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а саме по собі зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних пояснень щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для коригування заявленої декларантом митної вартості. Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

При цьому, сам лише факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29 травня 2012 року у справі № 21-91а12 та від 31 березня 2015 року у справі № 21-127а15.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що надані позивачем документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод їх визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України.

Суд наголошує, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 по справі №520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

Ураховуючи викладене, суд вважає необґрунтованим висновок митного органу про те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що таке вказаним вище критеріям не відповідає, тому рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо понесених позивачем витрат на переклад документів то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем, на підтвердження витрат на переклад документів, подано копії таких документів: акт виконаних робіт №РА-0000108 від 06 листопада 2023 року; бухгалтерську довідку до акту виконаних робіт №РА-0000108 від 06.11.2023р.; рахунок №СФ-0000107 від 06 листопада 2023 року; акт виконаних робіт №РА-0000109 від 06 листопада 2023 року; бухгалтерська довідка до акту виконаних робіт №РА-0000109 від 06.11.2023р.; рахунок №СФ-0000108 від 06 листопада 2023 року; платіжну інструкцію №29094 від 08.11.2023 року; акт виконаних робіт №РА-0000110 від 06 листопада 2023 року; бухгалтерську довідку до акту виконаних робіт №РА-0000110 від 06.11.2023р.; рахунок №СФ-0000109 від 06 листопада 2023 року; платіжну інструкцію №29046 від 07.11.2023 року.

Судом першої інстанції зазначено, що подані позивачем документи не підтверджують, що понесені ним витрати з перекладу документів пов`язані з розглядом саме даної справи.

Колегія суддів погоджується з таким твердженням суду першої інстанції, оскільки з долучених документів неможливо встановити які саме документи перекладались, оскільки у долучених позивачем документах зазначено тільки назву і кількість сторінок і немає жодної конкретизації документа.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновків, викладених в судовому рішенні, не спростовують і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст.139 КАС України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» та Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 140/31620/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складено 03.06.2024