Справа № 480/13571/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 р. Справа № 480/13571/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2024, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі №480/13571/23

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила:

- визнати протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні та виплаті в повному обсязі одноразової грошової допомоги позивачу, оформлене листом № 220/13/Вих. ЗВГ/7852 від 24.11.2023;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю сина у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб з урахуванням протоколу ЦВЛК ЗСУ № 329 та раніше призначеної й виплаченої суми одноразової грошової допомоги у розмірі 1/3 частки від 500-кратного прожиткового мінімуму в сумі 933 600, 00 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що така допомога була призначена їй після набрання чинності Законом від 06.04.2017 р. № 2004-VIII. Відповідно, з огляду на положення пункту 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей", позивачці мала бути призначена одноразова грошова допомога у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року в тому числі і на підставі нового висновку ЦВЛК ЗСУ 329 згідно якого син позивачки загинув при Захисті Батьківщини, а не при проходженні військової служби, як вважалося раніше. Вважає правильним застосування положень Закону від 06.04.2017 р. № 2004-VIII, який має вищу юридичну силу, а не вимоги Постанови КМУ (Порядок)975, яка є підзаконним актом.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 відповідно до наказу № 194 від 30.06.2016 був зарахований на посаду кулеметника військової частини польова пошта НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ), а згідно з наказом командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » був відряджений для безпосередньої участі в проведенні та забезпеченні АТО в районах Донецької та Луганської областей.

Під час проходження військової служби, ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_2 помер, про що 29.07.2016 видано свідоцтво про смерть.

У зв`язку зі смертю сина, з метою отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», ОСОБА_2 протягом 2019-2023 років неодноразово зверталась до суду з позовами про захист своїх прав.

Так, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 по справі № 480/5868/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023, Міністерство оборони України зобов`язано було повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , призначити і виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю сина відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», враховуючи вимоги ч. 1 ст. 163 цього Закону.

На виконання вказаного рішення суду, 28.07.2023 згідно з протоколом №21/с, позивачу призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 1/3 від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті військовослужбовця 25.07.2016.

Не погоджуючись з розміром призначеної одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 звернулась до Міноборони з листом, у якому просила призначити одноразову грошову допомогу у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

За результатами розгляду цього листа, відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги у такому розмірі, оскільки станом на день смерті ОСОБА_2 допомога призначалась у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, а правові підстави для застосування Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції станом на 28.07.2023 відсутні.

Вважає, що відповідач безпідставно відмовив їй у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, чим порушив її конституційні права та гарантії на належний соціальний захист, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 встановлює загальні підстави та умови отримання згаданої допомоги, а визначати конкретний механізм отримання цієї допомоги, передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, котра розвиває й деталізує положення Закону № 2011-ХІІ, та підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі нарівні із законом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 2 цього Закону, передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Матеріалами справи підтверджено, що травма та причина смерті солдата ОСОБА_2 пов`язані із захистом Батьківщини.

Судовим розглядом встановлено, що син позивачки помер 25.07.2016, відповідно, до спірних правовідносин мають бут застосовані норми законодавства, чинні на дату його смерті.

Відповідно до п.п. "а" п. 1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення права у позивача на виплату одноразової грошової допомоги) у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Зазначена норма містилася й у п. 5 постанови від 25 грудня 2013 р. N 975 у редакції, чинній на час виникнення права у позивача на виплату одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

У зв`язку з цим з урахуванням висновків рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 у справі № 480/5868/21 залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023, позивачці була призначена одноразова грошова допомога у розмірі 1/3 від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті військовослужбовця (25.07,2016), у сумі 241 666 грн. 67 коп. (п. 2 протоколу засідання комісії від 28.07.2023 № 21/с).

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Текст статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в такій редакції шляхом внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" від 6 квітня 2017 року N 2004-VIII. Закон від 06.04.2017 р. N 2004-VIII набрав чинності 07.05.2017.

Пунктом 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

У спірних правовідносинах на підставі рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим пунктом 2 протоколу засідання комісії від 28.07.2023 № 21/с, позивачці призначено та, як зазначено в позові, виплачено грошову допомогу у зв`язку із загибеллю сина у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі, що не заперечується відповідачем.

Також, колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №640/5320/19, зазначено, що «…Зміст положень Закону №2011-XII, Порядку №975, статті 58 Конституції України, з урахуванням Рішень Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 13 травня 1997 року №1-зп, та встановлених судами обставин справи, дають підстави колегії суддів для висновку, що призначення і виплата позивачці спірної (одноразової) грошової допомоги, у тому числі й вирішення питань стосовно обчислення її розміру, необхідно здійснювати в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто станом на дату, що зазначена у свідоцтві про смерть, а не на день прийняття відповідачем спірного рішення…».

Колегія суддів зазначає, що вказані вище висновки Верховного Суду не можуть залишитись поза увагою суду, однак, зроблені без врахування приписів визначених пунктом 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" яким встановлено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства, а тому не можуть бути враховані в ході розгляду даної справи.

Судова колегія відмічає, що дотримання норм Закону є обов`язком кожної особи, при цьому норми Закону є рівними в юридичній силі, та не застосовуються вибірково, чи ієрархічно, або за будь-яким іншим принципом.

Отже, з урахуванням наведених обставин і правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що позивачка як мати загиблого під час виконання обов`язків військової служби військовослужбовця має право на соціальний захист шляхом призначення та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб з урахуванням протоколу ЦВЛК ЗСУ № 329 та раніше призначеної і виплаченої суми одноразової грошової допомоги у розмірі 1/3 частки від 500-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року (2016 р.).

Суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якими порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України, а тому розмір одноразової грошової допомоги має визначатися за нормами, як це передбачено постановою КМУ від 25 грудня 2013 р. N 975, дійшов помилкового висновку, оскільки виходячи із визначених у частині третій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця слід застосовувати не постанову КМУ від 25.12.2013 N 975, а Закон, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи, що відповідач, відмовивши позивачці в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її сина військовослужбовця Збройних Сил України у розмірі 750-кратних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, допустив порушення вимог чинного законодавства, такі дії не відповідають приписам ч. 2 ст. 2 КАС України та є протиправними.

Водночас, належним способом захисту та відновлення права позивачки у цій справі є зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи та призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю сина у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб з урахуванням протоколу ЦВЛК ЗСУ № 329 та раніше призначеної і виплаченої суми одноразової грошової допомоги у розмірі 1/3 частки від 500-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року (2016 р.).

Доводи апеляційної скарги позивачки є частково обґрунтованими.

Отже, перевірка законності рішення суду першої інстанції колегією суддів надана в межах вищевказаних вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме: визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у повному обсязі та зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи та призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю сина у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб з урахуванням протоколу від 28.07.2021 ЦВЛК ЗСУ № 329 та раніше призначеної і виплаченої суми одноразової грошової допомоги у розмірі 1/3 частки від 500-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року (2016 р.).

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 по справі №480/13571/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи та призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю сина у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб з урахуванням протоколу від 28.07.2021 ЦВЛК ЗСУ № 329 та раніше призначеної і виплаченої суми одноразової грошової допомоги у розмірі 1/3 частки від 500-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року (2016 р.).

В іншій частині повних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич