Справа № 420/4318/24
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4318/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з дати реєстрації внутрішньо переміщеної особи - 07.08.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 02.07.2008 року перебувала на обліку Пенсійного фонду України та отримувала пенсію за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Пенсійним фондом України 02.07.2008 року, пенсійна справа №101409/0103. Позивачка з родиною евакуювались з ТОТ АР Крим у серпні 2020 року та 07.08.2020 року зареєструвала місце проживання внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 07.08.2020 № 5138- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси. Позивач звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області 30.11.2023 з заявою про відновлення виплати пенсії з дати реєстрації ВПО та отримала лист-відмову в поновленні виплати пенсії від 13.12.2023 № 41674-37756/Т-02/8-1500/23. Разом з тим, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України. Відсутність оригіналу пенсійної справи та інших доказів щодо виплати пенсії позивача, що зумовлена бездіяльністю відповідача, щодо отримання таких доказів не може нівелювати відомості копії пенсійної справи, а також електронної пенсійної справи, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення. Відсутність пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю її пенсійної справи, оскільки протилежне позбавляє її права на її відновлення, яке вона має згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009.

Представником відповідача до суду надано відповідь на відзив, в якій представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що однією з основних умов для призначення/перерахунку, та поновлення виплати раніше призначеної пенсії є волевиявлення особи, яке полягає у зверненні в установленому порядку до територіального органу Пенсійного Фонду України із відповідною заявою, форма та зміст якої затверджені Порядком № 22-1. Таким чином, наявний факт недоведеності порушення Головним управлінням норм чинного законодавства в межах спірних правовідносин, оскільки законодавством чітко визначено процедуру, за якою провадиться призначення/перерахунок, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а тому покладення обов`язку на Головне управління діяти не у відповідності до Порядку-22-1, означає спонукання до порушень способу, що визначений законодавством. При цьому, у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та до його закінчення листування з російською федерацією в тому числі і на запити пенсійних справ для виплати пенсій за новим місцем проживання призупинено. Крім того, згідно із пенсійним законодавством України прийняття рішень про поновлення виплати пенсії, про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії та визначення її розміру відноситься виключно до компетенції Пенсійного фонду.

Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що позивач звернулась до територіального органу ПФУ особисто, спеціаліст Управління надав їй рекомендації звернутись саме в такій формі заяви, не прийняв документи та заяву встановленого зразка на поновлення пенсії, тим більше, така заяви заповнюється в електронному вигляді саме спеціалістом при прийнятті документів, які ним же скануються (паспортні документи, документи, що підтверджують стаж, навчання, вн). Тому, перекладати відповідальність щодо подання заяви вільного зразка, а не за бланком на особу є порушенням Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Положення про територіальне ПФУ, яким ці повноваження та обов`язки, зокрема, щодо роз`яснення дій, покладено на територіальні органи ПФУ. При цьому, відсутність оригіналу пенсійної справи не впливає на право позивача щодо поновлення раніше призначеної пенсії, виплата якої була припинена, тому дана обставина не може бути підставою для відмови позивачу в поновленні пенсії.

Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року витребувано від Пенсійного фонду України інформацію та належним чином завірені копії документів на підставі яких на ім`я ОСОБА_1 видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 від 02.07.2008 року (серія НОМЕР_1 ), інформацію та належним чином завірені копії документів щодо періоду отримання ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 , а також інформацію та належним чином завірені копії документів щодо припинення (дати припинення) та підстав припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , у разі неможливості надання витребуваних інформації та належним чином завірених копій документів надати письмову інформацію із зазначенням причин та належним чином завірені копії документів щодо цього, та зупинено провадження у справі для одержання витребуваних документів.

Ухвалою суду від 31 травня 2024 року поновлено провадження по справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

02 липня 2008 року Пенсійним фондом України видано на ім`я ОСОБА_1 пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років (а.с. 10, 72).

Згідно листа Пенсійного фонду України від 03.05.2024 року № 2800-030202-7/27371, в електронних системах Пенсійного фонду України наявна інформація про виготовлення пенсійного посвідчення на бланку НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , яка перебувала на обліку як одержувач пенсії в управлінні Пенсійного фонду України в м. Євпаторії Автономної Республіки Крим. Згідно з інформацією з електронного архіву станом на 2014 рік бази даних автоматизованої системи обробки документів з призначення і виплати пенсій, ОСОБА_1 у період з 20.02.2008 по 18.07.2011 управлінням було призначено пенсію за вислугу років працівникам охорони здоров`я, з 19.07.2011 програмним забезпеченням зафіксовано переведення на пенсію за віком (а.с. 88-91).

07 серпня 2020 року ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу з АР Крим, про що видано довідку № 5138- від 07.08.2020 року (а.с. 18).

30 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просила відновити виплату пенсії за віком, яку вона отримувала з 2008 року в АР Крим до 02.08.2020 року (а.с. 15-17, 59-60).

13 грудня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області листом № 41674-37756/Т-02/8-1500/23 надано відповідь та повідомлено, що Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 передбачено, що заява про поновлення виплати пенсії за додатком, затвердженим цією постановою, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб. У разі наявності сформованої належним чином паперової пенсійної справи, в тому числі з документом про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання, для поновлення пенсії необхідно звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) або територіально до відділу обслуговування громадян № 17 з паспортом громадянина України, реєстраційним номером облікової картки платника податків, трудовою книжкою, дипломом про навчання за денною формою, свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвом про народження дітей, атестатом про припинення виплати пенсії та заявою з банківської установи про відкриття особового рахунку. Питання пенсійного забезпечення осіб, прибувших з АР Крим, на законодавчому рівні не визначено (а.с. 34).

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги (крім допомоги на проживання, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 р. № 709) та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття та Пенсійного фонду України внутрішньо переміщеним особам, крім осіб, зазначених в абзаці вісімнадцятому пункту 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312), - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 р. № 269 та від 20 березня 2022 р. №332, (далі - внутрішньо переміщені особи) здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з зазначеним Порядком. Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги (крім допомоги на проживання, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. №332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 р. № 709) та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Виплата пенсій та соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та іншим особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовою заявою можуть здійснюватись акціонерним товариством Укрпошта з доставкою за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб. Виплата (продовження виплати) пенсій та соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, зазначеним в абзаці вісімнадцятому пункту 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, здійснюється у встановленому законодавством порядку.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Пенсія за віком призначена у 2008 році за місцем фактичного проживання у АР Крим.

Згідно листа Пенсійного фонду України від 03.05.2024 року № 2800-030202-7/27371, з інформацією з електронного архіву станом на 2014 рік бази даних автоматизованої системи обробки документів з призначення і виплати пенсій, ОСОБА_1 у період з 20.02.2008 по 18.07.2011 управлінням було призначено пенсію за вислугу років працівникам охорони здоров`я, з 19.07.2011 програмним забезпеченням зафіксовано переведення на пенсію за віком (а.с. 88-91).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно ст. 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до ст. 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Верховний Суд у постанові від 12.02.2019 року по справі № 243/5451/17 зазначив, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

В той же час, лист Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 13 грудня 2023 року № 41674-37756/ Т-02/8-1500/23 не містить посилань про наявність підстав, визначених ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування щодо позивача ОСОБА_1 (а.с. 34).

При цьому, в листі від 13 грудня 2023 року № 41674-37756/ Т-02/8-1500/23 пенсійним органом зазначено, що для поновлення пенсії необхідно звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) або територіально до відділу обслуговування громадян № 17 з паспортом громадянина України, реєстраційним номером облікової картки платника податків, трудовою книжкою, дипломом про навчання за денною формою, свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвом про народження дітей, атестатом про припинення виплати пенсії та заявою з банківської установи про відкриття особового рахунку.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що пенсійним органом приймалось будь-яке рішення про припинення або призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 , відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суду не надано, а тому посилання на те, що позивачу слід звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) або територіально до відділу обслуговування, відповідно до Порядку №22-1 від 25.11.2005 є неспроможними.

Доводи відповідача про те, що питання пенсійного забезпечення осіб, прибувших з АР Крим, на законодавчому рівні не визначено, суд вважає неспроможними, оскільки відсутність на законодавчому рівні правової можливості відновлення пенсійних виплат особам, яким призначено пенсію в АР Крим не може слугувати перешкодою для відновлення виплати такої пенсії.

У справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (п. 25 цього рішення).

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до вимог ст.14 Конвенції, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь - якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі, у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року. «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п. 50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року ).

За таких підстав, не поновлюючи ОСОБА_1 виплату пенсії, за відсутності передбачених законами України підстав для її припинення, відповідач порушив право останньої на її отримання.

При цьому, позивач просить суд, зокрема, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з дати реєстрації внутрішньо переміщеної особи - 07.08.2020 року.

В той же час, відповідно до ст. 44 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

За таких підстав, оскільки чинним законодавством не пов`язано момент поновлення виплати пенсії із датою реєстрації внутрішньо переміщеної особи, а тому підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 саме з 07.08.2020 року (дати реєстрації внутрішньо переміщеної особи) відсутні.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з дати звернення із заявою про поновлення виплати, а саме з 30.11.2023 року. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з дати звернення із заявою про поновлення виплати, а саме з 30.11.2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук