Справа № 420/14980/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
03 червня 2024 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення із списків особового складу військової частини; зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Ухвалою судді від 20.05.2024 позовну заяву залишено без руху, оскільки з огляду на матеріали справи, згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2023 № 54 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до вказаного Наказу вислуга років Позивача станом на 23.02.2023 становить: календарна військова 13 років 11 місяців 07 днів, пільгова військова - 00 років 11місяців 22 доби, всього 14 років 10 місяців 29 днів.
У позовній заяві представник позивача зазначає, що оскільки зі змісту наказу про звільнення неможливо було встановити, чи здійснено з ОСОБА_1 повний розрахунок при звільненні, 27.03.2024 в інтересах Позивача направлено адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_1 із проханням надати інформацію: 1) Надати належним чином завірені копії документів (зокрема, довідку), які підтверджують нараховані та фактично виплачені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суми у зв`язку з виключенням із списків особового складу частини на підставі витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.02.2023 №54, із обов`язковим зазначенням: - найменування кожної з виплат; - розміру нарахованої кожної з виплат у гривневому еквіваленті; - розміру фактично виплаченої частки кожної з виплат у гривневому еквіваленті; - дати проведення виплати. 2) Надати розрахунок вислуги років із зазначенням календарної та пільгової вислуги років; 3) Надати довідку про вартість неотриманого речового майна; 4) Надати інформацію чи нараховувалась та чи виплачувались ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі виплати: · одноразова грошова допомога при укладенні першого контракту; · грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, в тому числі за минулі роки; · грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій; · одноразова грошова допомога при звільненні; · компенсація за неотримане речове майно; · матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань; · одноразова грошова допомога на оздоровлення. Надати належним чином завірені копії документів щодо причин та підстави невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усіх сум, належних військовослужбовцю при звільненні
11.04.2024 представник позивача отримав відповідь відповідача, відповідно до якої всі виплати при звільненні були нараховані та виплачені у квітні 2023 році, а саме: компенсація відпустки учаснику бойових дій за 2020-2023 роки 68 585,44 грн, компенсація невикористаної щорічної відпустки за 2022-2023 роки 46 540,12 грн, допомогу на оздоровлення 36 742,20 грн.
Також до відповіді надано кінцевий розрахунок при звільненні. При досліджені вказаного розрахунку було встановлено, що при звільненні Позивачу не виплатили вихідну допомогу при звільненні.
При цьому, у позовній заяві представник позивача зазначає, що позивач не одержував письмове повідомлення про суми нараховані та виплачені йому при звільненні, вважаю, що моментом, коли йому стало відомо про порушене право на отримання одноразової грошової допомоги при звільнені є дата отримання відповіді на адвокатський запит 11.04.2024. А тому, в розумінні статті 233 КЗпП вважає, що трьохмісячний строк звернення до суду закінчується 11.07.2024.
Однак суд критично оцінив вищезазначений довід сторони позивача, так як безпосередньо в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 54 від 23.02.2023 наведено складові грошового забезпечення, які підлягають виплаті звільненому ОСОБА_1 .
Натомість у відповіді в/ч НОМЕР_1 від 11.04.2024 № 157/416 стосовно виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби зазначено, що на момент звільнення ОСОБА_1 не звертався, тому в наказі на виключення зі списків військової частина відсутня відповідна інформація.
Тобто жодної нової обставини з приводу виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у відповіді в/ч НОМЕР_1 від 11.04.2024 № 157/416 не зазначено, а лише звернуто увагу, що в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 54 від 23.02.2023 відповідна інформація відсутня, що і так було відомо позивачу, який спірну виплату при звільненні не отримав.
Відтак, звернення представника позивача із адвокатським запитом та отримання відповіді на нього 11.04.2024 не утворює перебігу строку позовної давності за встановлених судом обставин та не впливає пропуск позивачем строку на звернення до суду, який розпочав відлік з наступного дня після звільнення наказом № 54 від 23.02.2023.
Отже, позивачу необхідно подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням дійсних та реальних причин пропуску такого строку та наданням відповідних доказів.
На виконання вищезазначеної ухвали представником позивача 28.05.2024 до суду надано заяву, в якій остання просить поновити позивачу строк на звернення до суду із даними вимогами.
В обґрунтування клопотання зазначено, що оскільки позивач не одержував письмове повідомлення про суми нараховані та виплачені йому при звільненні, вважаю, що моментом, коли йому стало відомо про порушене право на отримання одноразової грошової допомоги при звільнені є дата отримання відповіді на адвокатський запит 11.04.2024. А тому, в розумінні статті 233 КЗпП представник позивача вважає, що трьохмісячний строк звернення до суду закінчується 11.07.2024. У зв`язку з цим, просить вважати строк звернення до суду пропущеним із поважних причин та керуючись положеннями статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України поновити строк звернення до суду.
Оцінюючи доводи та пояснення позивача, наведені у клопотанні про визнання причин пропущення строку на звернення до суду із даним позовом поважними, суд виходить з наступного.
Згідно з пунктам 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
За приписами частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Спір щодо стягнення належного грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.
Умови проходження більшості видів публічної служби, у тому числі питання щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, зокрема, статтею 233 КЗпП України.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 19 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; далі - Закон №2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Однак згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України (в чинній редакції згідно із Законом №2352-ІХ) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
У частині другій наведеної статті встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
З огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Таким чином, зі скасуванням карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) відпали підстави для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України.
Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
З наведеного вбачається, що з огляду на норми статті 122 КАС України та статті 233 КЗпП України, позивач пропустив тримісячний строк на звернення до суду з даним позовом, яким розпочав відлік з наступного дня після завершення дії карантину, тобто з 01.07.2023, та завершився 02.10.2023, а позивач звернувся до суду 15.05.2024, тобто через сім місяців.
Суд зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Таке правозастосування не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, а є дотриманням принципу «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує, в світлі якого і запроваджено обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача, вчинених на звернення позивача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Так, суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
До того ж, суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
Частиною 1 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
При викладених вище обставинах, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
На підставі викладеного та керуючись ст. 123 КАС України,
В задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення до суду ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк