Справа № 120/12207/23
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/12207/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк Алла Юріївна

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

03 червня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 16.01.2024 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №44 від 24.05.2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 періоди її роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 та період навчання з 01.09.1981 року по 30.07.1984 року у Новгородському педагогічному інституті.

Також зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду вказаних у мотивувальній частині рішення. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що за результатами розгляду документів громадянки ОСОБА_1 , долучених до звернення, до страхового стажу не зараховано: - період навчання з 01.09.1981р. по 23.07.1987 рр., згідно диплому НОМЕР_2 , оскільки термін навчання перевищує 5 років;- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки прізвище в трудовій книжці « ОСОБА_2 » (рос. мова) не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті (рос.мова) « ОСОБА_3 ».

З огляду на зазначене, страховий стаж ОСОБА_1 склав 13 років 2 місяці 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії, на підставі чого вважає, що спірне рішення прийнято правомірно, а тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні відповідної пенсії з підстав, зазначених у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №44 від 24.05.2023 року.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 19.09.1962 народження звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058.

Відповідну заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке рішенням №44 від 24.05.2023 відмовило у призначенні відповідної пенсії.

За результатами розгляду документів громадянки ОСОБА_1 , долучених до звернення, до страхового стажу не зараховано:

- період навчання з 01.09.1981 по 23.07.1987, згідно диплому НВ № 380156, оскільки термін навчання перевищує 5 років. Окрім того, прізвище в дипломі « ОСОБА_2 » (рос. мова) не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті (рос.мова) « ОСОБА_3 »;

- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки прізвище в трудовій книжці « ОСОБА_2 » (рос. мова) не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті (рос.мова) « ОСОБА_3 ».

В даному рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 склав 13 років 2 місяці 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, спірні правовідносини регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно до абзаців 1,2 ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 не менше 30 років.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст.62 Закону від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст.48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також тих випадків, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містять неправильні чи неточні записи про періоди роботи для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Відповідно до п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки прізвище в трудовій книжці « ОСОБА_2 » (рос. мова) не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті (рос. мова) « ОСОБА_3 ».

Як слідує з записів вказаної трудової книжки, позивач:

1) з 01.09.1980 по 25.08.1981 працювала лаборантом середньої школи № НОМЕР_3 АДРЕСА_1 (зараз російська федерація);

2) з 01.09.1981 по 30.07.1984 навчалась на денній формі Новгородського

педагогічного інституту (зараз російська федерація);

3) з 10.09.1984 по 07.05.1986 працювала вихователем ясельної групи в дошкільній установі № 306;

4) з 19.03.1990 по 20.09.1993 працювала вихователем в дошкільній установі № 460; 5) з 20.05.1994 по 30.07.1997 працювала техніком в Київському інституті військово- повітряних сил.

Отже, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу. Спірні записи не містять недопустимих перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 275/615/17, провадження № К/9901/768/17. Визначена позиція кореспондується з нормами Порядку №637, відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того встановлено, що відповідні періоди трудової діяльності позивача додатково підтверджуються довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/6923 від 11.08.2023 (про підтвердження періоду роботи з 20.05.1994 по 30.07.1997 техніком в Київському інституті військово-повітряних сил), а також довідкою управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.08.2023 № 108/31-2647 (про підтвердження періодів роботи: з 10.09.1984 по 07.05.1986 вихователем ясельної групи в дошкільній установі № 306 та з 19.03.1990 по 20.09.1993 вихователем в дошкільній установі № 460).

Також необхідно враховувати, що 25 липня 2023 року експертним висновком №056/785-m Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України встановлено, що прізвища ОСОБА_4 (паспорт, запис ОСОБА_1 ), а також рос. ЛУНЁВА (трудова книжка, запис російською мовою ОСОБА_1 ; свідоцтво про укладення шлюбу, запис ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 (паспорт, запис російською мовою ОСОБА_1 ) попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними.

При цьому, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників». За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, як вірно зазначає суд першої інстанції відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії не врахував, що недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на пенсію.

Тобто, позивач відповідно до чинного законодавства, не несе відповідальність за недотримання порядку ведення трудової книжки. А це означає, що порушення установленого порядку, допущенного відповідальними особами щодо ведення трудової книжки позивача, не повинні впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, а у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а Верховним судом наголошено, що працівник не може відповідати за правильність і повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Поряд з цим, не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України у справі від 29.06.2010 № 1-25/2010 зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо незарахування відповідачем періоду навчання позивача, колегія суддів враховує наступне.

Так, згідно із ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Пунктом "д" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р.№ 637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п.1.9 цього Порядку у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон).

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637.

Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до диплому серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 навчалась з 01.09.1981 по 23.07.1987 у Новгородському педагогічному інституті, про що свідчать записи у трудовій книжці № 3 від 01.09.1981, відповідно до якого позивачку зараховано в число студентів 1 курсу природно-географічного факультету Новгородського педагогічного інституту, та № 4 від 30.07.1984, відповідно до якого позивачку переведено на заочне навчання.

Тобто, документально підтверджено факт навчання позивачки з 01.09.1981 по 30.07.1984 на денній формі навчання в Новгородському педагогічному інституті.

Із врахуванням положень Закону України "Про пенсійне забезпечення", що був чинним на час навчання позивача у закладі вищої освіти, період навчання (з дня зарахування особи до вищого навчального закладу до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка) підлягав врахуванню до стажу.

Як вірно зауважує суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви позивача, відповідач повинен був навести обґрунтування відсутності підстав для призначення позивачу пенсії. При цьому в спірному рішенні відповідач належним чином не обґрунтував підстави для відмови в задоволенні заяви позивача, підстави вказані відповідачем.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що рішення №44 від 24.05.2023 про відмову у призначенні позивачу пенсії не відповідає вимогам ст. 2 КАС України, а тому, таке рішення підлягає скасуванню, а порушене право позивача підлягало поновленню шляхом зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до її загального трудового (страхового стажу), та з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача обгрунтовано зобов`язав Головне управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву позивача від 16.05.2023, з урахуванням висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.