Справа № 620/5156/23
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2024-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5156/23 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності в частині неналежного проведення службового розслідування щодо оперуповноваженого ОСОБА_2 за його заявою від 26.03.2021 на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2022 у справі №620/7438/21, а також зобов`язання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України провести належне, повне та об`єктивне службове розслідування щодо діянь оперуповноваженого ОСОБА_2 .

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2022 було зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України розглянути заяву ОСОБА_1 заяви від 26.03.2021 щодо службового розслідування відносно дій оперуповноваженого Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_2 . На виконання вказаної постанови Департамент розглянув заяву позивача від 26 березня 2021 року, призначив і провів службове розслідування щодо ОСОБА_2 , про що повідомив листом від 02.11.2022. Однак, ознайомившись зі змістом зазначеного листа Департаменту та доданими до нього документами позивач вважає, що Департамент вчинив бездіяльність, яка полягає у неповноті проведеного службового розслідування відносно оперуповноваженого ОСОБА_2 . Так, на думку позивача, Комісією не було повно і всебічно проведено службове розслідування, не перевірено належним чином обставини, викладені у заяві від 26 березня 2021 року, не було зібрано жодних доказів для встановлення і перевірки обставин події, не проведено опитування поліцейського, відносно якого проводилося службове розслідування, та заявника, як особи, яка зазнала утисків з боку поліцейського та є безпосереднім учасником події 26 лютого 2021 року. Отже, комісією в ході проведення службового розслідування відносно оперуповноваженого ОСОБА_2 було порушено розділ V Порядку, розділ III Положення та ст. 14, 27 Статуту.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року позов задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України в частині неналежного проведення службового розслідування щодо оперуповноваженого ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 від 26.03.2021 на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2022 у справі № 620/7438/21;

- зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України провести належне, повне та об`єктивне службове розслідування за заявою ОСОБА_1 від 26.03.2021 за фактом порушення службової дисципліни старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 ;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Не погодившись з рішенням суде першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що дисциплінарною комісією Департаменту було надано належну оцінку поясненням ОСОБА_3 , який здійснював розгляд заяви ОСОБА_1 від 26.03.2022 щодо можливих неправомірних дій ОСОБА_2 та зібраним ОСОБА_3 відомостям, поясненням ОСОБА_2 наданими під час розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 , інформації, що викладена ОСОБА_1 в заяві від 26.03.2022 та на підставі вказаних матеріалів дійшла висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад дисциплінарного проступку, оскільки дисциплінарною комісією не встановлено достатніх відомостей, які б свідчили про винну ОСОБА_2 у вчиненні дисциплінарного проступку, а відтак доводи позивача про те, що ОСОБА_2 порушив службову дисципліну є необґрунтованими та не підтвердженими достатніми доказами.

Апелянт вказує, що оскаржуване рішення зводиться до цитування положень Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту та Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі - Порядок № 893), проте, судом першої інстанції жодних оцінок доводам Департаменту, викладеними у відзиві на позовну заяву, не надано і такі доводи не спростовано, практику Верховного Суду, на яку посилався Департамент у відзиві на позовну заяву, - проігноровано.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 ст. 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.03.2021 позивач звернувся із заявою до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності співробітника поліції (а.с.5, 50).

07.04.2021 складено доповідну записку, в якій зазначено, що за результатами проведеної перевірки відомості, викладені у зверненні адвоката ОСОБА_1 щодо можливих неправомірних дій працівника УСР в Чернігівській області ОСОБА_2 , не знайшли свого об`єктивного підтвердження (а.с. 49).

Листом від 09.04.2021 №К-436/55/04-2021 Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України повідомив позивача, що за результатами проведеної перевірки не встановлено фактів порушення працівником управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області вимог законодавства (а.с.51).

Не погодившись із протиправною бездіяльністю відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2022 у справі №620/7438/21 скасовано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 та, зокрема, зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України розглянути заяву ОСОБА_1 заяви від 26.03.2021 щодо службового розслідування відносно дій оперуповноваженого Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_2 (а.с. 6-9).

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2022 у справі №620/7438/21 наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №171 від 11.08.2022 призначено службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , колишнім працівником УСР в Чернігівській області (а.с. 15).

За результатами службового розслідування за відомостями, викладеними в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2022 у справі №620/7438/21 начальником Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, полковником поліції Валентином Копаєвим 25.08.2022 затверджено висновок, згідно із яким порушень службової дисципліни та вимог законодавства України в діях старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , під час проведення 26.02.2021 слідчих (розшукових) дій за участю ОСОБА_1 не встановлено (а.с. 11-14).

Про проведене службове розслідування ОСОБА_1 повідомлено листом від 02.11.2022 (а.с. 10).

Позивач не погоджуючись із висновками службового розслідування та вважаючи його не повним, недостовірним та таким, що проведено формально, звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що службове розслідування проведене відповідачем не повно, в ході його проведення не було об`єктивного з`ясування всіх обставин та дослідження доказів, відібрання пояснень та встановлення обставин, які можуть підтвердити чи навпаки спростувати викладені у зверненні факти, а тому суд вважає, що відповідач формально підійшов до обов`язку проведення службового розслідування та дійсного встановлення чи спростування фактів порушення службової дисципліни працівником поліції, який є носієм влади та в разі дійсно наявного проступку може підривати довіру до нього, що, як наслідок, призводить до приниження авторитету поліції в очах суспільства.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3 частини першої статті 5 КАС України).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 реалізував своє право на звернення до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції шляхом подання заяви про проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності оперуповноваженого Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_2 .

Так, відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Пунктами 1, 2 розділу ІV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України

07.11.2018 № 893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807, установлено, що зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Згідно з частиною першою статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються:

1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;

2) підстава для призначення службового розслідування;

3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку;

4) пояснення поліцейського щодо обставин справи;

5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;

8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення;

10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону;

11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Як вбачається з висновку службового розслідування, затвердженого 25.08.2022 начальником Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України полковником поліції ОСОБА_4 , дисциплінарною комісією не встановлено порушень службової дисципліни та вимог законодавства України в діях старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 під час проведення 26.02.2021 слідчих (розшукових) дій за участю ОСОБА_1 .

Вказане вище рішення відповідача мотивоване тим, що наведені у заяві ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

Колегія суддів зауважує, що характер та юридичне спрямування висновку службового розслідування, затвердженого 25.08.2022 начальником Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України полковником поліції ОСОБА_4 , вимоги про оскарження бездіяльності відповідача в частині неналежного проведення службового розслідування заявив ОСОБА_1 , не дають підстав стверджувати про те, що останній належить як до особи, стосовно якої цей висновок прийнятий, так і до особи, якої такий адміністративний акт стосується.

Водночас колегія суддів зауважує, що дії відповідача щодо проведення службового розслідування, як і висновки за наслідками проведеного службового розслідування в частині наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, не створюють і не можуть створювати жодних юридично значущих наслідків для особи, яка подала заяву, не зумовлює впливу на його права, обов`язки або інтереси, що унеможливлює їх порушення з боку дисциплінарної комісії Департаменту.

У зв`язку з цим у такій ситуації не може виникати й публічно-правового спору, за наслідком вирішення якого суд міг би ухвалити судове рішення, яке відповідає завданню адміністративного судочинства.

Колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2023 у справі № 9901/41/21 сформулювала висновок, згідно з яким позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване в законах України право на належний судовий захист прав та інтересів особи передбачає можливість звернення до суду лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена, зокрема, у постановах від 15.02.2018 у справі № П/800/526/17 та від 10.05.2018 у справах № 800/227/17, П/9901/385/18 та інших).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки оскаржувана позивачем бездіяльність відповідача взагалі не підлягає судовому розгляду, позаяк не зумовлює впливу на права, обов`язки або інтереси позивача.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у даній справі.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Частиною 1 статті 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Розглянувши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено порушенням норм процесуального права, тому оскаржуване рішення необхідно скасувати та провадження у справі закрити, оскільки спір взагалі не підлягає судовому розгляду.

Керуючись ст.ст. 238-239, 242, 308, 311, 315, 319, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року -скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан