Справа № 300/1273/24
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" травня 2024 р. справа № 300/1273/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач) про:
визнання незаконною бездіяльність відповідача, яка полягає у невключенні позивача в наказ про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 23.02.2023 по 23.06.2023, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого тяжкого поранення;
зобов`язання відповідача включити позивача в наказ про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 23.02.2023 по 23.06.2023, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого тяжкого поранення, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за період з 23.02.2023 по 23.06.2023 відповідач частково не виплатив додаткове грошове забезпечення, збільшене до 100 000,00 грн. При цьому, 21.12.2023 на рахунок позивача надійшли грошові кошти в розмірі 186 765,71 грн, платником зазначена військова частина НОМЕР_2 . На думку позивача, така сума не покриває заборгованість відповідача щодо виплати додаткової грошової винагороди. Позивач зазначає, що при наявності довідки про обставини поранення, військова частина зобов`язана включати в наказ про виплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн, військовослужбовців, які перебувають на лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення. Враховуючи наведене, позивач вважає, що військова частина має включити його в наказ про виплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу тяжкого поранення, а саме: з 23.02.2023 по 23.06.2023.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
У зв`язку із усуненням недоліків, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Вказаною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов і подання всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Також ухвалою від 18.03.2024 у Військової частини НОМЕР_2 витребувано письмові докази, зокрема, інформацію та докази на її підтвердження щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення із зазначенням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 05.01.2023 по 23.06.2023.
Відповідачем через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, у якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення. Пояснив, що виплати додаткової винагороди на підставі первинних медичних документів, що підтверджують пов`язаність лікувань та відпусток саме з пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини, проведено задовго до дня подання позову (останню виплату проведено у грудні 2023). Окрім цього, представник відповідача відмітив, що відповідно до постанови головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби від 06.04.2023 у виконавчому провадженні №13794711, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь стягувача ОСОБА_2 станом на 01.04.2023 становить 35 351,22 грн. Крім послідовного утримання цієї заборгованості з виплат позивача, з цих же виплат утримано поточні суми аліментів, що утворилися за цей період. Аліменти утримано як з постійних видів грошового забезпечення, так і з додаткової винагороди (що має характер разової додаткової виплати). Водночас, зазначено, що ОСОБА_1 задовго до дня подання ним позову, за всі зазначені дні спірних періодів нараховано додаткову винагороду з розрахунку 100 000,00 грн. Виплату проведено після утримання військового збору (1,5%) та аліментів. Отже, за доводами представника відповідача, позовні вимоги позивача засновані на неврахуванні ним факту стягнення з нього аліментів. З огляду на викладене, представник просить відмовити у задоволенні позовної заяви (а.с. 43-45).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 повторно витребувано у Військової частини НОМЕР_2 докази на підтвердження нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення, а також витребувано належним чином засвідчені копії наказів про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 23.02.2023 по 23.06.2023.
На виконання вимог ухвали суду від 21.05.2024 відповідачем 23.05.2024 надано суду витребовувані документи (а.с. 58-64).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 був призваний у Збройні Сили України з листопада 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 та проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 з 21.12.2022 (а.с. 49, зв. ст.).
05.01.2023 позивач отримав поранення, яке пов`язано із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою від 28.02.2023 №2339, виданою на підставі Наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 16.02.2023 №199/нод (а.с. 9).
Внаслідок отриманого поранення перебував на лікуванні та у відпустці для лікування:
з 06.01.2023 по 08.01.2023 у військовому шпиталі згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №0042323 (а.с. 12);
з 09.01.2023 по 19.01.2023 у стаціонарі в/ч НОМЕР_4 згідно перевідного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №48 (а.с. 13);
з 19.01.2023 по 07.02.2023 у КЗ «ЦРЛ КМРР ІФО» згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №605 (а.с. 14);
з 08.02.2023 по 22.02.2023 у КНП «ЦРМЛ КМРР ІФО» згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1302 (а.с. 15);
з 27.02.2023 по 28.03.2023 у відпустці для лікування після тяжкої травми згідно довідки ВЛК від 22.02.2023 №81 та витягу з наказу від 27.02.2023 №41 (а.с. 16, 51);
з 14.04.2023 по 02.05.2023 у відпустці для лікування після тяжкої травми згідно довідки ВЛК від 14.04.2023 №2742 (а.с. 17);
з 02.05.2023 по 23.05.2023 у КНП «ЦРМЛ КМРР ІФО» згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №004070 (а.с. 18);
з 24.05.2023 по 22.06.2023 у відпустці для лікування після тяжкого поранення згідно довідки ВЛК від 23.05.2023 №206 та витягу з наказу від 24.05.2023 №104 (а.с. 52).
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.11.2023 №232, ОСОБА_1 здав справи та посаду з 19.11.2023 (а.с. 52, зв. ст.).
Вважаючи, що відповідачем за період з 23.02.2023 по 23.06.2023 частково не виплачено додаткове грошове забезпечення, збільшене до 100 000,00 грн, зокрема, на думку позивача, його за вказаний період не включено в накази про виплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу тяжкого поранення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі Закон №2232-XII).
Частиною 2 статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 (надалі Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2 Закону №2011-ХІІ).
Згідно зі ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до п.п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі державні органи).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі Порядок №260).
Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 розділу І Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану, виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Суд звертає увагу, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Зокрема, останнім Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №271/2024 від 06.05.2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14.05.2024 строком на 90 діб.
Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202, окрім іншого, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» №64 та «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України №69, 28.02.2022 прийнята Постанова №168.
Відповідно до абзацу 4 п. 1 Постанови №168, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Як уже судом встановлено, позивач 05.01.2023 отримав поранення, яке пов`язано із захистом Батьківщини (а.с. 9-11).
На виконання вищенаведених норм, відповідачем включено позивача до наказів про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, зокрема до наказів від 05.02.2023 №264/нагп (а.с. 61), від 05.02.2023 №265/нагп (а.с. 61, зв. ст.), від 04.03.2023 №413/нагп (а.с. 62), від 05.06.2023 №2089/нагп (а.с. 62, зв. ст.) та від 05.12.2023 №5498/нагп (а.с. 63). Так, відповідно до:
наказів №264/нагп та № 265/нагп від 05.02.2023 ОСОБА_1 за січень 2023 нараховано додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн, передбачену Постановою №168;
наказу №413/нагп від 04.03.2023 ОСОБА_1 за лютий 2023 нараховано додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн, передбачену Постановою №168 пропорційно дням участі;
наказу №2089/нагп від 05.06.2023 ОСОБА_1 за період з 27.02.2023 по 28.03.2023 нараховано додаткову винагороду у розмірі 100 000,00 грн, передбачену Постановою №168 пропорційно дням участі;
наказу №5498/нагд від 05.12.2023 ОСОБА_1 за період з 17.04.2023 по 22.06.2023
нараховано додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 пропорційно дням участі.
Факт виплати і отримання позивачем додаткової винагороди підтверджується наданою ним випискою АТ КБ «Приватбанк» по картковому рахунку за період з березня по липень 2023 року (а.с. 22), згідно якої 28.03.2023 о 16:20 зараховано 77 392,86 грн та 21.06.2023 об 11:42 зараховано 48 001,73 грн.
Отримання позивачем суми у розмірі 186 765,71 грн у грудні 2023 підтверджено ОСОБА_1 у позовній заяві, тобто останнім не заперечується.
Водночас, суд звертає увагу, що предметом даної адміністративної справи є не стягнення коштів, а невключення позивача в накази про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 №168 за період з 23.02.2023 по 23.06.2023, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого тяжкого поранення.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Як уже встановлено, відповідачем включено солдата ОСОБА_1 у відповідні накази про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у спірний період, а саме до наказів від 05.02.2023 №264/нагп (а.с. 61), від 05.02.2023 №265/нагп (а.с. 61, зв. ст.), від 04.03.2023 №413/нагп (а.с. 62), від 05.06.2023 №2089/нагп (а.с. 62, зв. ст.) та від 05.12.2023 №5498/нагп (а.с. 63).
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.