Справа № 380/19176/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/19176/23 пров. № А/857/5722/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року, головуючий суддя Гавдик З.В., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до п.1 постанови КМ України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за січень-липень 2023 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до п. 1 постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за січень-липень 2023 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що під час здійснення бойових завдань 30 грудня 2022 року в східній околиці населеного пункту Бахмут Донецької області отримав поранення обличчя та очей та з цього часу до липня 2023 року проходив лікування та перебував у відпустці за станом здоров`я. Як з`ясувалось, у період лікування військова частина НОМЕР_1 безпідставно не здійснила нарахування та виплату в повному обсязі грошового забезпечення з урахуванням додаткової винагороди для військовослужбовця, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до п.1 постанови КМ України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за січень-липень 2023 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до п.1 постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за січень-липень 2023 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ВЧ НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з 03.04.2024 року у військової частини були відсутні підстави для здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення у зв`язку із безпідставною відсутністю позивача у військовій частині та виключенням із грошового забезпечення з цієї дати.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 14.12.1991 року на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року 21.12.2022 року позивач був зарахований до військової частини НОМЕР_1 по мобілізації на посаду гранатометника.

Під час здійснення бойових завдань 30 грудня 2022 року в східній околиці населеного пункту Бахмут Донецької області отримав поранення обличчя та очей, що підтверджується первинною медичною карточкою від 30.12.2022 року та рапортом старшого оперативного чергового лейтенанта ОСОБА_2 від 30.12.2022 року.

Відповідно до виписки №у/4537 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого відділення Мікрохірургії ока КП «Дніпропетровська обласна офтальмологічна лікарня» від 06.01.2023 року було проведено оперативне лікування очей.

На лікуванні позивач перебував з 31.12.2022 року по 06.01.2023 року, направлений на подальше лікування до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» м. Київ.

Перебував на лікуванні з 07.01.2023 року по 16.01.2023 року.

Відповідно до перевідного епікризу №0035217 від 16.01.2023 року Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» пройшов курс лікування та був направлений на подальше лікування до ВМКЦ м. Львів.

Відповідно до перевідного епікризу №1256743 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.02.2023 року проходив лікування. Було знято шви та рекомендовано хірургічне втручання через 3-4 місяці. Переведений до військової частини НОМЕР_3 на подальше лікування.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) №743 від 23.02.2023 року військової частини НОМЕР_3 проведено курс лікування та направлено на ВЛК.

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії №646 від 22.02.2023 року було надано відпустку за станом здоров`я терміном на 30 календарних днів.

В подальшому за станом здоров`я відповідно до направлення №750 від 03.04.2023 року військової частини НОМЕР_1 був повторно направлений на огляд військо-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби.

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії №5523 від 28.04.2023 року військової частини НОМЕР_4 , ОСОБА_1 був зареєстрований на ВЛК 04.04.20323 року, оглянутий фахівцями 24.04.2023 року, 26.04.2023 року та 27 - 28.04.04.2028 року. Направлений на подальше стаціонарне лікування. В подальшому проходив лікування в ПП ПФВ «Ацинус» в м. Кропивницькому.

Відповідно до висновку офтальмолога ПП ПФВ «Ацинус» від 12.05.2023 року та ВЛК в/ч НОМЕР_4 від 28.04.2023 року №5523 був направлений на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою стаціонарного лікування (направлення від 17.05.2023 року).

19.05.2023 року, у зв`язку з погіршенням зору, госпіталізований для проведення огляду ВЛК до військової частини НОМЕР_5 .

Відповідно до виписного №823 із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення з 19.05.2023 року до 16.06.2023 року проходив лікування в в/ч НОМЕР_6 .

Відповідно до свідоцтва про хворобу №284 від 13.06.2023 року в/ч НОМЕР_5 на підставі статті 31-а графи II Розкладу хвороб визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що затверджено постановою Регіональною військово-лікарською комісією від 11.07.2023 року.

Як встановив позивач в період його лікування військова частина НОМЕР_1 не здійснила нарахування та виплату в повному обсязі грошового забезпечення з урахуванням додаткової винагороди.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з дня поранення до дня звільнення знаходився на лікуванні у різних закладах охорони здоров`я та відповідно до виписки по картковому рахунку позивачу з дня поранення до дня звільнення не виплачувалася додаткова винагорода у ні в розмірі 30000,00 грн., ні в 100000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацом 4 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Із аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Також, суд зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Відповідно до пункту 7 окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 №912/в/29, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень належить включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому підставою для видання такого наказу щодо виплати додаткової винагороди є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 за безпосередньої участі 30.12.2022 року отримав травму, поранення під час виконання обов`язків військової служби, а саме під час бойових дій забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області.

Відповідно до виписки №у/4537 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого відділення Мікрохірургії ока КП «Дніпропетровська обласна офтальмологічна лікарня» від 06.01.2023 року було проведено оперативне лікування очей.

На лікуванні позивач перебував з 31.12.2022 року по 06.01.2023 року, направлений на подальше лікування до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» м. Київ.

Перебував на лікуванні з 07.01.2023 року по 16.01.2023 року.

Відповідно до перевідного епікризу №0035217 від 16.01.2023 року Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» пройшов курс лікування та був направлений на подальше лікування до ВМКЦ м. Львів.

Відповідно до перевідного епікризу №1256743 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 08.02.2023 року проходив лікування. Було знято шви та рекомендовано хірургічне втручання через 3-4 місяці. Переведений до військової частини НОМЕР_3 на подальше лікування.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) №743 від 23.02.2023 року військової частини НОМЕР_3 проведено курс лікування та направлено на ВЛК.

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії №646 від 22.02.2023 року було надано відпустку за станом здоров`я терміном на 30 календарних днів.

В подальшому за станом здоров`я відповідно до направлення №750 від 03.04.2023 року військової частини НОМЕР_1 був повторно направлений на огляд військо-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби.

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії №5523 від 28.04.2023 року військової частини НОМЕР_4 , ОСОБА_1 був зареєстрований на ВЛК 04.04.20323 року, оглянутий фахівцями 24.04.2023 року, 26.04.2023 року та 27 - 28.04.04.2028 року. Направлений на подальше стаціонарне лікування. В подальшому проходив лікування в ПП ПФВ «Ацинус» в м. Кропивницькому.

Відповідно до висновку офтальмолога ПП ПФВ «Ацинус» від 12.05.2023 року та ВЛК в/ч НОМЕР_4 від 28.04.2023 року №5523 був направлений на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою стаціонарного лікування (направлення від 17.05.2023 року).

19.05.2023 року, у зв`язку з погіршенням зору, госпіталізований для проведення огляду ВЛК до військової частини НОМЕР_5 .

Відповідно до виписного №823 із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення з 19.05.2023 року до 16.06.2023 проходив лікування в в/ч НОМЕР_6 .

Відповідно до свідоцтва про хворобу №284 від 13.06.2023 року в/ч НОМЕР_5 на підставі статті 31-а графи II Розкладу хвороб визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що затверджено постановою Регіональною військово-лікарською комісією від 11.07.2023 року.

Колегія суддів зазначає, що Постанова №168 не містить жодних посилань на обов`язковість безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні/відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Норми п.1-2 Постанови №168, не містять застереження щодо необхідності перебувати на безперервному лікуванні для отримання збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн., а також загалом передбачають виплату додаткової винагороди для осіб під час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, то суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідачем з порушенням норм законодавства здійснювалось нарахування та виплату позивачу. грошового забезпечення за період.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта про те, що з 03.04.2024 року у військової частини були відсутні підстави для здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення у зв`язку із безпідставною відсутністю позивача у військовій частині та виключенням із грошового забезпечення, оскільки саме наказом ВЧ НОМЕР_1 від 03.04.2023 року №93 позивач був направлений на лікування до ВМКЦ Східного регіону м. Дніпро.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі №380/19176/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич