Справа № 726/979/24
Суддя: Мілінчук С. В.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/979/24
Провадження №2-а/726/31/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Колісник А.Ю. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейської взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому вказує, що постановою серії ЕНА № 1886418 від 11.04.2024 року на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 гривень за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що він, керуючи транспортним засобом, проїхав на забороняючий сигнал світлофора.

Вважає вказану постанову незаконною та такою що підлягає скасуванню, оскільки він не порушував правил дорожнього руху, не рухався на заборонений сигнал світлофора.

Враховуючи викладене, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення ЕНА № 1886418 від 11.04.2024 року.

Представник відповідачів надіслала до суду відзив на позовну заяву в якій вказує, що під час патрулювання, працівниками поліції було помічено, що позивач здійснив рух на заборонений сигнал світлофора. Після роз`яснення водію його прав, пред`явлення необхідних доказів та розгляду справи, останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності, про що складено оскаржувану постанову. Вказує, що дії працівника поліції були законними, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

В судове засідання сторони не з`явились, що відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України не є перешкодою для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, вивчивши заяву позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши їх належність, допустимість та достовірність, що має значення для правильного вирішення справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про необґрунтованість позову та необхідність відмовити у його задоволенні з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії постанови про адміністративне правопорушення ЕНА № 1886418 від 11.04.2024 року, 11.04.2024 року о 22 годині 30 хвилин на 485 кілометрі траси М19 у с. Новий Киселів, керуючи автомобілем «Рено Дастер», д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав на забороняючий сигнал світлофора, а саме червоний, здійснивши маневр повороту праворуч, чим порушив вимоги п. 8.7.3.е ПДР України, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, призначено адміністративне стягнення.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за проїзд на заборонний сигнал світлофора .

Пунктом 8.7.3.е ПДР України визначено, що червоний сигнал світлофора, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Із наданих представником відповідача доказів у вигляді відеозаписів обставин та подій, які мали місце о 22 годині 30 хвилин на 485 кілометрі траси М19 у с. Новий Киселів встановлено, що автомобіль патрульної поліції рухався по автодорозі, після чого здійснив маневр повороту праворуч. Перед поворотом праворуч знаходиться світлофор. Світлофор також знаходиться і на прилеглій другорядній вулиці, на яку повернув автомобіль працівників поліції. Таким чином, світлофори здійснюють регулювання дорожнього руху на перехресті, а отже змінюють колір синхронно та почергово. На відеозаписі видно, що при зїзді патрульного автомобіля з головної дороги на право, було увімкнуто зелений сигнал, однак у момент повороту зелене світло загасло. Автомобіль, здійснивши поворот, у подальшому здійснив розворот та направився у зворотному напрямку, тобто в бік головної автодороги. В цей момент, на світлофорі, який встановлений на цій прилеглій вулиці, було ввімкнуто зелене світло. На головній автодорозі зліва, у крайній лівій смузі для руху перед світлоформ стоїть автомобіль. Через деякий час, із цього напрямку, займаючи крайню праву смугу руху, проїжджаючи при цьому світлофор, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 здійснив маневр повороту направо опинившись при цьому у положенні зустрічного розїзду із автомобілем працівників поліції. Зупинившись, працівники поліції вказали, що водій проїхав на забороняючий сигнал світлофора, надали йому відповідні докази (відеозапис), звернули увагу, що інший водій зупинився на вимогу світлофору, а також пояснили, що на прилеглій другорядній дорозі увімкнуто зелений сигнал, що унеможливлював рух по головні дорозі. Однак водій заперечив та вказав, що працівниками поліції не надано чіткого доказу, з якого б можна було однозначно встановити порушення ним правил ПДР.

Оцінюючи надані сторонами докази варто зауважити про таке.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАУ України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтями 75, 76 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Разом із тим, у справі «Хамідов проти Росії» та «Дюльдін та Кіслов проти Росії`ЄСПЛ поклав в основу свого рішення про порушення державою-відповідачем статті 6 Конвенції висновок про те, що національні суди встановили для заявника надзвичайний, незвично високий та заздалегідь недосяжний стандарт доказування (extreme and unattainable standard of proof).

Крім того, ЄСПЛ, суд підкреслював, що доведеність може випливати зі співіснування достатньо сильних, чітких та взаємоузгоджених умовиводів або такого ж плану неспростованих презумпцій (§ 481 рішення від 31.05.2018 у справі "Абу Зубайда проти Литви").

Варто наголосити, що доказом є будь-які відомості, які прямо чи не прямо (опосередковано), а також у своїй сукупності підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню та обставин, що мають значення для вирішення справи.

Так, позивач вказує, що працівники поліції не надали будь-яких доказів, які прямо вказують на його винуватість. За його словами, останні повинні надати відеозапис, на якому було б прямо зафіксовано порушення ним правил дорожнього руху. У зворотньому випадку він повинен бути звільнений від відповідальності. З такою позицією суд не погоджується зважаючи на вищевказану природу доказів. Неможливо припустити, що притягнення до адміністративної відповідальності (чи звільнення від неї) повинно базуватись виключно на матеріалах відеозапису який би безпосередньо зафіксував факт правопорушення, і у свою чергу, у випадку його відсутності - виключав би таку відповідальність. У такому випадку, такий стандарт доказування був би надзвичайний, незвично високий та заздалегідь недосяжний. Відтак, під час встановлення обставин, судом беруться до уваги всі без виключення обставини, які, навіть опосередковано, можуть свідчити про предмет доказування та у своїй сукупності із іншими доказами дають підстави вважати про доведеність винуватості чи її відсутність.

Із логічного та послідовного аналізу відеозапису може бути встановлено, що у момент, коли патрульний автомобіль наблизився до світлофора, який розміщено на головній дорозі, його зелений покажчик вимкнувся, що свідчить про переведення режиму його роботи у режим миготливості, тобто завершення фази світла, який дозволяє рух. Через декілька секунд, коли працівники заїхали на другорядну дорогу та здійснили розворот, світло світлофору, який встановлено на другорядній вулиці, був зеленим, отже дозволяв виїзд на головну дорогу. Відтак, поза розумним сумнівом, світло світлофора, який регулював рух на головній дорозі, був забороняючим. Крім цього та на підтвердження викладеного, на головній дорозі, перед світлофором, у крайній лівій смузі руху зупинився автомобіль, відтак сигнал світлофора забороняв рух прямо та праворуч. Однак автомобіль під керуванням ОСОБА_1 продовжив рух на такий сигнал, проїхав зправа стоячий автомобіль та здійснив поворот праворуч.

Зафіксовані на відеозаписі обставини, не є прямими доказами винуватості позивача, однак у своїй сукупності, дозволяють дійти логічного, у належній степені обґрунтованого, достатньо сильного, чіткого, послідовного та взаємоузгодженого умовиводу про те, що водій дійсно здійснив рух на забороняючий сигнал світлофора.

Окремо варто вказати про те, що згідно правового висновку КАС ВС викладеного у постанові від 26.12.2019 у справі № 724/716/16-а, працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень не діють як самостійний суб`єкт владних повноважень, а тому не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями КУпАП.

Відтак, судом, із розумною впевненістю, може бути констатовано, що ОСОБА_1 дійсно вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови, працівником поліції було дотримано вимоги ст. 279 КУпАП, ОСОБА_1 було роз`яснено його права, та обов`язки, повідомлено про порядок оскарження. Враховуючи викладене, відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи наведене, та на підставі ст.ст. 7, ч. 2 ст. 122, 245, 251, 252, 258, 268, 279, 280, 283, 285 КУпАП, ст. ст. 72-77, 245-246, 286, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до УПП в м. Чернівці про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого Апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук