Справа № 160/18098/22
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняПівоварові В.С.
представника позивача представника відповідача Кок С.А. Ярмолич К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати:
податкове повідомлення-рішення за формою "Ф" від 13.12.2017 року № 340-1301/16, яким нараховано грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 125 383,64 грн.;
податкове повідомлення-рішення за формою "Ф" від 24.04.2017 року № 340-1301, яким нараховано грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 132 906,98 грн.;
податкову вимогу за формою "Ф" від 16.02.2016 року № 220-23.
Обґрунтовуючи позов по суті, позивач зазначив, що оскільки ним було відчужене нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , відсутні підстави для нарахування ОСОБА_1 земельного податку з фізичних осіб, в тому числі у період часу з 2014 по 2020 рік.
Представник відповідача надав суду відзив на позов в якому зазначив, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваних рішень діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовної заяви, просив в задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 33850581, дата формування 19.02.2015 року, вбачається, що на підставі Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, б/н від 08.07.2009 року у ОСОБА_1 виникло право власності на будівлю автосалону літ. Ж-1 загальною площею 1104,7 кв,м., будівлі охорони літ. З, І, №5, №6 шлагбауми, №7 хвіртка, №8 огорожа, №9 огорожа, №10 сходи, №11 підпірна стіна, №№12 20 інформаційні щіти, І, II мостіння, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , Дата прийняття рішення про реєстрацію - 10.08.2009 року, реєстраційний номер 17681899.
У зв`язку з цим, контролюючим органом сформовано спірні рішення.
Вищевказане нерухоме майно було ОСОБА_1 22.09.2009 року було відчужене на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. 22.09.2009 року за реєстровим №2531.
Відповідно п. 1 договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 22.09.2009 року ОСОБА_1 передав у власність, а прийняли, ОСОБА_2 42/100 (сорок дві сотих) частини, ОСОБА_3 33/100 (тридцять три сотих) частини, та ОСОБА_4 25/100 (двадцять п`ять сотих) частини та сплатили вартість за ціною та у порядку, що передбачено цим договором, будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та складаються з: будівля автосалону літ. Ж-1 загальною площею 1104,7 кв.м., будівлі охорони літ. З, І, №5, №6 шлагбауми, №7 хвіртка, №8 огорожа, №9 огорожа, №10 сходи, №11 підпірна стіна, №№12 20 інформаційні щіти, І, II мостіння.
Договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 22.09.2009 року зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 22.09.2009 року.
Право власності ОСОБА_2 42/100 (сорок дві сотих) частини, ОСОБА_3 33/100 (тридцять три сотих) частини, та ОСОБА_4 25/100 (двадцять п`ять сотих) частини на будівлю автосалону літ. Ж-1 загальною площею 1104,7 кв.м., будівлі охорони літ. З, І, №5, №6 шлагбауми, №7 хвіртка, №8 огорожа, №9 огорожа, №10 сходи, №11 підпірна стіна, №№12 20 інформаційні щіти, І, II мостіння, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг від 01.06.2017 року № 88635901 та № 88635603.
Спірні правовідносини регулюються ПК України, Земельним кодексом України (далі - ЗК), Цивільним кодексом України (далі - ЦК).
Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Приписами статті 120 ЗК України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК України і статтею 377 ЦК України.
За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Згідно пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Разом з тим пунктом 287.6 статті 287 ПК України (редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, яка діє з 01.01.2015) встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Тобто, в розумінні положень цієї статті, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
З урахуванням характеру спірних правовідносин, застосуванню підлягають положення спеціального закону - Податкового кодексу України (а саме пункт 287.6 цього закону), що мають вищу юридичну силу, в контексті виникнення у фізичної особи обов`язку щодо сплати земельного податку виключно з дати реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Як встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 22.09.2009 року ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будівлі та споруди - об`єкт нежитлової нерухомості - за адресою АДРЕСА_1 .
За таких обставин суд доходить висновку про відсутність обов`язку позивача по сплаті земельного податку за земельну ділянку під відчуженими будівлями та спорудами з вересня 2009 року.
Оскільки за позивачем право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 також не було зареєстровано, то суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних рішень, а отже і податкової вимоги.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, що винесені ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області, а саме:
податкове повідомлення-рішення за формою "Ф" від 13.12.2017 року № 340-1301/16, яким нараховано грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 125383,64 грн,;
податкове повідомлення-рішення за формою "Ф" від 24.04.2017 року № 340-1301, яким нараховано грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 132906,98 грн.;
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу за формою "Ф" від 16.02.2016 року № 220-23.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в розмірі 7250,83 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 30 квітня 2024 року.

Суддя О.В. Єфанова