Справа № 120/1496/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 травня 2024 р. Справа № 120/1496/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятого органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зокрема, позивачка наголошує, що нею дотримано усіх законодавчих вимог для призначення їй цього виду пенсії, однак відповідачем протиправно не зараховано стаж.

До суду від головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області надійшло клопотання про долучення доказів, а саме заяви позивачки про призначення пенсії із усіма доданими документами. Також, представником відповідача надано пояснення, у яких вказано на відсутність необхідного стажу у позивачка.

Від головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Зокрема, зазначений, що страховий стаж позивачки неможливо врахувати, у зв`язку з наявними недоліками доданих документів, що підтверджують стаж.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини справи.

Позивачка 17.01.2024 року звернулася до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

За результатами розгляду прийнято рішення № 20 від 23.01.2024 року про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.03.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV), який набрав чинності 01.01.2004 року, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 35 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Відповідно до матеріалів справи, зокрема, рішення від 23.01.2024 року № 29, документами підтверджено право позивачки на зниження їй пенсійного віку на 5 років.

Тобто, юридичне право на призначення пенсії виникає у позивачки з моменту досягнення 55 річного віку та за наявності 25 років страхового стажу.

Відповідно до матеріалі справи страховий стаж позивачки становить 21 рік 8 місяців 25 днів.

Згідно оскаржуваного рішення, позивачці до страхового стажу не враховано період отримання допомоги по безробіттю з 28.09.2005 року по 17.07.2006 року, оскільки на титульній сторінці книжки зазначено лише рік народження.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 № 637 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Так, судом встановлено, що у трудовій книжці колгоспника позивачки серії НОМЕР_1 міститься запис про отримання грошової допомоги по безробіттю за період з 28.09.2005 року по 17.07.2006 року.

Разом з тим, вказаний період не зараховано, у зв`язку з порушенням вимог оформлення трудової книжка. Так, на титульній сторінці трудової книжки зазначено лише рік народження позивачки.

Відповідно до п. 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Суд наголошує, що особа не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки та, відповідно, вказане не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Суд погоджується з доводами відповідача, що надана на підтвердження вказаного стажу довідка ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.11.2023 року, оформлена на особу з прізвищем інакшим, ніж у позивачки.

Разом з тим, співставлення інформації у вказаній довідці із відомостями з трудової книжка за розглядуваний період, а саме, номера наказів, дають змогу ідентифікувати приналежність цієї довідки позивачці.

Окрім того, органом Пенсійного фонду України у випадку наявності сумніву та необхідності підтвердження певних відомостей із цієї довідки міг ініціювати зустрічну перевірку.

До того ж, судом враховано, що до позовної заяви позивачкою додано довідку ідентичного змісту, однак і зазначенням правильного ПІБ.

Суд наголошує, що помилки допущені уповноваженими особами не можуть позбавляти позивачку права на отримання пенсії.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року у справі № 654/890/17.

Водночас суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивачки в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому відсутність повної дати народження не може бути підставою для відмови у зарахуванні стажу.

Відтак, період отримання допомоги по безробіттю з 28.09.2005 року по 17.07.2006 року (9 місяців 20 днів) підлягає зарахуванню.

Окрім того, відповідачем до страхового стажу не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 23.09.2018 року по 01.01.2019 року та періоди роботи позивачки з 11.06.2005 року по 19.09.2005 року, з 01.09.2007 року по 31.12.2009 року, з огляду на відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, згідно трудової книжки позивачки у період з 11.06.2005 року по 19.09.2005 року, остання працювала на посаді кухаря в ПП "Пропозиція", з 01.09.2007 року по 03.11.2016 року року - на посаді кухаря Крищенецького дошкільного.

Крім того, зазначені періоди трудового стажу підтверджуються з 2006 року по 2009 рік підтверджується архівною довідкою комунальної установи "Трудовий архів" Тульчинської міської ради від 17.01.2024 року № 21.

Також у трудовій книжці позивачка міститься запис про отримання нею грошової допомоги по безробіттю за період з 23.09.2018 року по 01.01.2019 року.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із ст. 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Крім того, п. 1 ст. 12 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що саме Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру, здійснює заходи щодо надання інформації з Державного реєстру відповідно до цього Закону. Пенсійний фонд України забезпечує ведення Реєстру застрахованих осіб відповідно до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 р. № 8-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.04.2018 р. за № 476/31928 (далі - Положення).

Джерелом формування Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані якого використовуються при призначенні пенсії та всіх видів державної соціальної допомоги, є персоніфіковані відомості про застрахованих осіб, інформація про нарахування та сплату страхових внесків, що подаються страхувальниками та фізичними особами - підприємцями у складі звітності до органів Державної податкової служби України та за період 1998-2010 роки до органів Пенсійного фонду України. Відповідно до Положення відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У разі припинення страхувальника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, поданих правонаступником. У разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.

Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі № 144/669/17 дійшов висновку, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.07.2004 р. по 01.04.2005 р. не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії. Працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Суд наголошує, що право особи на отримання пенсії, як складової частини права на соціальний захист, є її конституційним правом, що гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ч.ч. 1, 3 ст. 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Таким чином, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 23.09.2018 року по 01.01.2019 року (3 місяці 10 днів) та періоди роботи позивачки з 11.06.2005 року по 19.09.2005 року (3 місяці 9 днів), з 01.09.2007 року по 31.12.2009 року (2 роки 4 місяці).

Щодо вимоги позивачки зарахувати страховий стаж з 10.07.2006 року по 28.08.2007 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до розрахунку стажу на наявність права на призначення пенсії, вказаний стаж відповідачем не враховано. Разом з тим, у матеріалах справи відсутність відомості щодо надання відповідачем оцінки наявному періоду працевлаштування.

Згідно трудової книжки позивачки у період з 10.07.2006 року по 28.08.2007 року остання працювала прибиральницею на декретному місці.

Вказаний запис у трудовій книжці містить усі необхідні накази та печатки установи.

Суд повторно зазначає, що особа не може нести відповідальність за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Відтак, вказаний період, що сукупно складає 1 рік 1 місяць 19 днів підлягає зарахуванню.

Таким чином, органом Пенсійного фонду протиправно не зараховано аналізовані періоди до страхового стажу, що сукупно складають 4 роки 9 місяців 20 днів.

Відтак, у позивачки наявний страховий стаж понад 25 років для призначення пенсії.

Відтак, рішення головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 23.01.2024 року № 29 є протиправним та підлягає скасуванню.

З метою ефективного та повного захисту прав позивачки, суд дійшов до висновку про необхідність зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати стаж та призначити пенсію.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивачка необхідного для призначення пенсії за віком зі зниженням на 5 років пенсійного віку досягла 26.10.2023 року, із заявою про призначення пенсії до відповідача вона звернулася 17.01.2024 року, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Таким чином, з урахуванням вимог статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", права та інтереси позивачки підлягають судовому захисту, починаючи з 27.10.2023 року.

Згідно зі статтею 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своєї бездіяльності у спірних правовідносинах. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження під час судового розгляду.

У сукупності викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у цій справі здійснюються відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, ), головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 29 від 23.01.2024 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди отримання допомоги по безробіттю за періоди з 28.09.2005 року по 17.07.2006 року, з 23.09.2018 року по 01.01.2019 року та періоди працевлаштування з 11.06.2005 року по 19.09.2005 року, з 10.07.2006 року по 28.08.2007 року, з 01.09.2007 року по 31.12.2009 року та призначити й виплачувати з 27.10.2023 року пенсію за віком відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесенні витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович