Справа № 520/13573/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

30 травня 2024 року справа № 520/13573/24
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Григоров Д.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, що полягає у не проведенні повного розрахунку після звільнення зі служби в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області та невиплаті ОСОБА_3 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за стаж служби за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 роки, залишок яких складає 122 дні в сумі 72 537,54 грн.;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за стаж служби за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 роки, залишок яких складає 122 дні в сумі 72 537,54 грн.

Ухвалою суду від 24.05.2024р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: запропоновано надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку, з наданням належних доказів цього.

27.05.2024р. до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Головатого О.В. про поновлення процесуального строку, в якій заявник вказав, що позивачка дізналася про порушення свого права 05.04.2024р. з наданої відповіді Головним управлінням Національної поліції в Харківській області від 04.04.2024 за вихідним №83аз/119-12/01--2024 та від 05.04.2024 за вихідним №66аз/119/05/29-2024 на адвокатські запити №3, №4 від 01.04.2024. Заявник вказував, що раніше ніж 05.04.2024 позивачка не могла дізнатися про порушення своїх прав та інтересів, у зв`язку з бездіяльністю відповідача та умисному приховуванню фактів щодо наявних залишків днів невикористаних відпусток позивачем. В чому саме полягає таке умисне приховування фактів заявник суду не повідомив та якими доказами це підтверджується не зазначив, доказів встановлення таких фактів судовими рішеннями не навів.

Також заявник вказував, що у період перебігу строку на звернення до суду позивачка перебувала за кордоном, отже не могла вчасно звернутися до суду. На обгрунтування вказаного надав доводи, за якими ОСОБА_1 виїздила з України в Молдову протягом 2022-2023 років.

Суд з такими доводами не погоджується та вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

При визначенні поважності причин пропуску строку звернення до суду слід виходити з правової позиції, висловленої, зокрема, Верховним Судом в постанові від 31.05.2023р. у справі № 160/9356/22, згідно якої поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Також Верховний Суд зазначив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Також слушно зазначити, що за практикою ЄСПЛ, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, п. 230).

Суд вказує, що звернення адвоката Головатого О.В. до керівництва ГУНП в Харківській області в інтересах позивачки з питань, які є предметом спору в цій справі в квітні 2024 року та отримання на них відповідей висновків про момент коли позивачка мала змогу дізнатися про порушення свого права не спростовує, оскільки такі звернення, що мали місце в квітні 2024 року не вказують на момент коли позивачка дізналася про порушення свого права, а лише свідчать про час, коли позивачка почала вчиняти дії щодо реалізації свого права на ознайомлення з документами та матеріалами і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, оскільки такі дії позивачка почала вчиняти із значним запізненням, не виявляючи тривалий час з моменту звільнення зі служби належної зацікавленості до захисту своїх прав.

Доказів того, що позивачка була позбавлена дізнатися про порушення свого права в розумні строки після свого звільнення суду, з урахуванням строків, визначених для звернення до суду, не надано.

Що стосується виїзду позивачки за межі України, суд зазначає, що адвокатом до суду копії сторінок закордонного паспорту позивачки з відмітками про перетинання кордону надано вибірково, отже достовірно встановити за ними періоди відсутності на території України в повній мірі неможливо.

Крім того, суд нагадує, що за висновком Верховного Суду в постанові від 31.05.2023р. у справі № 160/9356/22, викладеним вище, поважною причиною пропущення строку звернення до суду є така обставина, яка:

виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Заявник не навів доводів, що виїзд позивачки за межі України був обумовлений обставинами, які не залежали від її волі, отже суд не може оцінити такі доводи та дійти за ними відповідних вичерпних висновків.

За сформульованим Верховним Судом у постанові від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20 правовим висновком саме позивач повинен довести дотримання строку звернення до суду, приєднавши до матеріалів позову докази або дотримання строку на звернення до суду або пропуску строку на звернення до суду з поважних причин.

Суд на стадії відкриття провадження у справі позбавлений можливості витребовувати відповідні докази.

Згідно ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 248, 256 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Д.В. Григоров