Справа № 203/1511/24
Суддя: Цитульський В. І.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/1511/24
Провадження №2а/932/108/24
Р І Ш Е Н Н Я

І МЕ НЕ М УК РА ЇН И

14 травня 2024 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Цитульського В.І.,

при секретарі Мудраченко Д.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача Щура А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №05/927 від 06.03.2024, -

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2024 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Стислий виклад позиції позивача.

Відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст. 152 КУпАП за порушення Правил благоустрою території міста Дніпра, затвердженого рішенням ДМР, шляхом самовільного встановлення реклами релігійних курсів на пішохідній зоні. З такою постановою позивач не погоджується, оскільки релігійна діяльність, здійснювана позивачем, не є рекламною, що свідчить про відсутність в ліях позивача складу адміністративного правопорушення.

Відповідачі належним чином повідомлені про розгляд даної справи відзиву на позовну заяву не надали у зв`язку із чим суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

26 березня 2023 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2024 року адміністративну справу направлено до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю.

26 квітня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник просили суд задовольнити позовну заяву та скасувати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з підстав викладених в позові.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини не явки не повідомили.

Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушенням серії ВАД №380488 10 січня 2024 року ОСОБА_1 знаходячись за адресою м. Дніпро вул. Титова, 13 на пішохідній зоні, встановив рекламу релігійних курсів , чим порушив Правила благоустрою територіальної міста Дніпро затверджених рішенням Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43 та ст. 152 КУпАП.

На підставі зазначеного протоколу серії ВАД №380488 Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Дніпровської місткої ради 10 січня 2024 року, ухвалена постанова №05/927 від 06.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 152 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до висновків наданої позивачем, релігієзнавчої експертизи встановлено, що Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації» надає право релігійним організаціям поширювати релігійні вчення, навчати релігії у сім`ї і релігійній громаді. Оскільки ця література використовується Свідками Єгови виключно для проведення основаного на Біблії християнського служіння у формах, передбачених Статутом, чим досягається задоволення їх богослужбових та релігійних потреб, вказана література є богослужбовою.

Норми права застосовані судом.

Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Статтею ст.251 КпАП України передбачено, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі Аллене де Рібермон проти Франції підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1).

Згідно ч. 3 ст.73 КАС України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Мотиви та висновки суду.

Відповідачем не було надано доказів вчинення вказаного адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова також не містить посилань на докази, що підтверджують вчинення такого правопорушення.

При цьому стаття 152 КУпАП містить відомості щодо покарання осіб, які порушили державні стандарти, норми і правила у сфері благоустрою населених пунктів, правила благоустрою територій населених пунктів, при цьому відсилаючи до спеціального законодавства, яким унормовані питання благоустрою населених пунктів.

Проте у постанові про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 не зазначено, який саме пункт Правил благоустрою територіальної міста Дніпро затверджених рішенням Дніпровської міської ради від 27.11.2013 №44/43 було порушено останнім.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов`язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися, не надали жодного доказу на підтвердження того, що позивач допустив адміністративне правопорушення та пункт Правил, які порушив позивач. Таким чином, оскільки відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачити на її користь, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене та з урахуванням положень ст.77 КАС України, суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню в зв`язку з ненаданням доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 241-246, 288 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовільнити.

Скасувати постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпровської міської ради №05/927 від 06.03.2024 про накладення адміністративного стягнення, а провадження в адміністративній справі закрити.

Стягнути із Виконавчого комітету Дніпровської міської ради в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення проголошено 15.05.2024.

Суддя В.І. Цитульський