Справа № 320/23870/23
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом громадянина Ісламської Республіки ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Ісламської Республіки ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 21.06.2023 року №0319 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 21.06.2023 року №1797 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 громадянину Ісламської Республіки ОСОБА_1 .

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 21.06.2023 №1797 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , виданої громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від Головного управління ДМС України в Харківській області відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи

Так, приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та відсутні підстави для її задоволення, оскільки вжиття заходів забезпечення позову вимагатиме фактично розгляду спору по суті, з установленням всіх фактичних обставин справи. У межах розгляду цієї заяви, судом не може даватись оцінка правомірності/протиправності оскаржуваного рішення, оскільки встановлення очевидності ознак його протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

За приписами частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За своєю суттю інститут забезпечення і адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Так, в обґрунтування вказаної заяви позивачем зазначено, що у зв`язку із скасуванням позивачу посвідки на постійне проживання, останній у семиденний строк повинен знятись із реєстрації місця проживання, виїхати за межі країни та здати до територіального органу/територіального підрозділу ДМС посвідку. Невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, з огляду на те, що у позивача виникне обов`язок виїхати за межі України. Тобто, може виникнути необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому.

Проаналізувавши зазначену заяву, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що заявником не обґрунтовано наявність жодної із зазначених підстав можливості вжиття заходів забезпечення позову, та не надано доказів, з яких би суд міг пересвідчитись про можливість існування таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.06.2023 року у позивача закінчився термін дії посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 , відповідно, у позивача виникає обов`язок у семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання, виїхати за межі України та здати до міграційної служби вказану посвідку, відповідно виникає право у відповідача щодо вилучення такої посвідки, визнання її недійсною та знищення із внесення відповідних відомостей до бази даних Реєстру інформації про вилучення, визнання недійсною та знищення посвідки.

Представник позивача вважає, що заявлений захід забезпечення позову є складовою комплексу заходів по охороні публічно-правового інтересу позивача, є співмірним із заявленими позовними вимогами та співмірним із настанням негативних наслідків в разі не вжиття заходів забезпечення позову, відповідає предмету позову та захід забезпечення позову не зумовлює фактичне вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що ані позивачем, ані його представником, не доведено та документально не підтверджено обставини, які вказували б на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до заяви не додано належних і допустимих доказів та підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Між тим, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції доводи викладені апелянтом в апеляційній скарзі щодо порушення прав та інтересів останнього, оскільки вирішення даного питання призведе до фактично вирішенням справи по суті до постановлення рішення в даній справі.

У свою чергу, слід зазначити, що ознаки протиправності оскаржуваного рішення Головного управління ДМС України в Харківській області від 21.06.2023 року №0319 про скасування дозволу на імміграцію в Україну по відношенню до позивача, не є очевидними, а фактичні обставини справи, як вже було зазначено вище, підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

Отже, до початку розгляду справи по суті у суду відсутні підстави стверджувати про очевидну протиправність рішення суб`єкта владних повноважень та порушення прав або інтересів позивача дією такого рішення.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що в даному випадку, аргументи скаржника щодо ймовірної протиправності оскаржуваних рішень є, за своєю суттю, підставами для подання позову, надання оцінки яким може здійснюватися виключно у ході судового розгляду справи по суті на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки наявних у матеріалах справи доказів.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 року у справі № 800/512/17, позов не може бути забезпечено у спосіб, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань, які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки ОСОБА_1 - залишити без задоволення, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі №320/23870/23 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк