Справа № 140/36588/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/36588/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.08.2022 № 0-0307 на суму 7313,40 грн, № 0-0307 на суму 4206,60 грн, № 0-0307 на суму 1155,05 грн, № 0-0307 на суму 10834,20 грн, від 24.04.2023 № 0-0307 на суму 4557,15 грн, № 0-0307 на суму 11737,05 грн, № 0-0307 на суму 7922,85 грн, № 0-0307 на суму 1251,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на праві власності позивачу належать об`єкти нерухомого майна, а саме: приміщення реммайстерні площею 601,9 кв.м, яке розташоване у АДРЕСА_1 ; частина приміщення автогаража (38/100) площею 192,0 кв.м, яке розташоване у АДРЕСА_2 ; будівля комплексного приймального пункту побутового обслуговування, спеціальне ательє і майстерня, приймальний пункт хімчистки загальною площею 406,3 кв. м, які розташовані у АДРЕСА_1 (далі об`єкти нерухомості, будівлі, споруди).

ОСОБА_1 є керівником та засновником фермерського господарства Оберіг (далі ФГ Оберіг). Видами діяльності юридичної особи є: вирощування зернових культур (крім рису); бобових культур і насіння олійних культур (основний); вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; допоміжна діяльність у рослинництві; виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами. Відповідно до довідки органу місцевого самоврядування позивач із 2003 року і до сьогодні є сільськогосподарським товаровиробником, а об`єкти нерухомого майна які йому належать використовуються у сільськогосподарській діяльності.

Головне управління ДПС у Волинській області 19.08.2022 прийняло податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на вказані об`єкти нерухомості: № 0-0307 за 2021 рік на суму 7313,40 грн, № 0-0307 за 2021 рік на суму 4206,60 грн, № 0-0307 за 2021 рік на суму 1155,05 грн, № 0-0307 за 2021 рік на суму 10834,20 грн, від 24.04.2023 № 0-0307 за 2022 рік на суму 4557,15 грн, № 0-0307 за 2022 рік на суму 11737,05 грн, № 0-0307 за 2022 рік на суму 7922,85 грн, № 0-0307 за 2022 рік на суму 1251,30 грн

Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати, оскільки належні позивачу будівлі, споруди використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (в межах господарської діяльності ФГ Оберіг, засновником та директором якого є ОСОБА_1 ), а тому відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України), не є об`єктами оподаткування. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Вказано, що позов подано в строк, визначений статті 122 КАС України.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що застосування пункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та особа є сільськогосподарським товаровиробником (яким позивач не являється). Відтак фактично нерухоме майно, яке перебуває у власності позивача, не підпадає під дію пункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, яким встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських виробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відтак, враховуючи вимоги пункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач повинен сплачувати даний вид податку на загальних підставах. Вважає, що відповідачем у відповідності до норм ПК України нараховано даний податок, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - правомірними.

У відповіді на відзив позивач ще раз підтримав доводи позову та вказав на те, що згідно договору оренди від 24.01.2022 ним у сільськогосподарській діяльності використовується земельна ділянка площею 15 га, що спростовує твердження відповідача про невикористання земельних ділянок у своїй господарській діяльності.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копій договору купівлі-продажу від 13.04.2012 року, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно., свідоцтва про право власності від 09.12.2004, свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна від 26.02.2008 року, фізична особа ОСОБА_1 є власником наступних об`єктів нерухомого майна:

1) «Комплексний приймальний пункт побутового обслуговування, спеціалізоване ательє і майстерня, приймальний пункт хімчистки», загальною площею 406,3 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) «Приміщення реммайстерні» загальною площею 601,9 кв.м - літера А-1, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) « 38/100 частини приміщення автогаража площею 192 кв.м», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

4) Магазин Товари повсякденного попиту загальною площею 233,70 м.кв., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.27-34 92-97).

ГУ ДПС у Волинській області винесено податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податкові періоди 2021-2022 років, а саме 19.08.2022 № 0-0307 за 2021 рік на суму 7313,40 грн, № 0-0307 за 2021 рік на суму 4206,60 грн, № 0-0307 за 2021 рік на суму 1155,05 грн, № 0-0307 за 2021 рік на суму 10834,20 грн, від 24.04.2023 № 0-0307 за 2022 рік на суму 4557,15 грн, № 0-0307 за 2022 рік на суму 11737,05 грн, № 0-0307 за 2022 рік на суму 7922,85 грн, № 0-0307 за 2022 рік на суму 1251,30 грн (а.с.19-26).

Податкові зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021-2022 роки нараховані по 4 вказаних об`єктах нерухомості.

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомого майна, а саме: 1) комплексного приймального пункту побутового обслуговування, спеціалізоване ательє і майстерня, приймальний пункт хімчистки, загальною площею 406.3 м.кв, 2) приміщення реммайстерні, 3) 38/100 частини приміщення автогаража площею 192 м.кв. 4) Магазин Товари повсякденного попиту загальною площею 233,70 м.кв.

Спірним у цій справі є питання правомірності визначення податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власнику нежитлових приміщень, та можливість застосування положень пп. 266.2.2 ж п.266.2 ст.266 ПК України за обставин, що склалися.

Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, суд враховує наступне.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Водночас у підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України наведені об`єкти, які не є об`єктом оподаткування за вказаної нормою закону ( в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) цього Кодексу не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Також слід зазначити, що встановлена підпунктом ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Аналізуючи наведені приписи норми підпункту ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, суд приходить до висновку про те, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Залежно від періоду (до і після 01.01.2019) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України № 507 від 17.08.2000р., клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

Відтак перелік будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, визначений наведеною нормою, не є вичерпним та містить лише одне виключення.

Суд погоджується із позивачем, що належні йому на праві власності об`єкти нерухомості приміщення реммайстерні, автогаражу, комплексного приймального пункту, та по яким відповідачем визначені грошові зобов`язання, є будівлями, що можуть використовуватися у сільськогосподарській діяльності.

Однак, така обставина повинна бути доведена належними та допустимими доказами, які б підтверджували їх фактичне використання позивачем протягом 2021-2022 років у сільськогосподарській діяльності.

Разом з тим, під час розгляду справи не представлено будь-яких документів про те, що дійсно такі будівлі та приміщення, які за своїм прямим призначенням призначені для використання саме в сільськогосподарській діяльності, приймали участь (прямо чи побічно) у виробництві сільськогосподарської продукції, яку здійснює позивач.

Не може бути до взято до уваги посилання позивача на довідку сільського голови Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області № 331 від 22.12.2023, згідно якої позивач з 2003 року є сільськогосподарським виробником та використовує вказані об`єкти у сільськогосподарській діяльності (а.с.35), оскільки на органи місцевого самоврядування не покладено повноваження щодо підтвердження використання об`єктів нерухомості в сільськогосподарській діяльності.

При цьому суд зауважує, що зміст довідки не дає можливості визначити, яку саме сільськогосподарську діяльність здійснює ОСОБА_1 та яким чином зазначені об`єкти ним використовуються у сільськогосподарській діяльності.

Укладений ОСОБА_1 24.01.2022 договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для сінокосіння та випасання худоби площею 15 га із Затурцівською сільською радою (а.с.79-83) та те, що він є власником спеціалізованої сільськогосподарської техніки (а.с.42-49) ніяким чином не підтверджують використання об`єктів нерухомості в його сільськогосподарській діяльності. Вказане може підтверджувати лише ту обставину, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником.

Однак, суд зазначає, що визначена у законодавстві пільга може бути застосована за наявності всіх умов визначених підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, чого в даному випадку у позивача не має (відсутня одна із умов).

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 є засновником та керівником (головою) фермерського господарства Оберіг, яке зареєстроване як суб`єкт господарювання 10.12.2003, що підтверджується копіями довідки серії АБ №443679 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.41,89-91).

Видами діяльності ФГ Оберіг є: код КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); код КВЕД 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; код КВЕД 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; код КВЕД 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; код КВЕД 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; код КВЕД 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (а.с.32-33).

Поняття сільськогосподарський товаровиробник міститься у ст.1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років № 2238-III від 18.01.2001 року, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття виробники сільськогосподарської продукції. Так, відповідно до приписів ст.1 Закону України Про сільськогосподарський перепис виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Отже, сам факт створення позивачем юридичної особи, яка використовує спірні об`єкти нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності, за діючого правового регулювання, не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

У своїй діяльності ФГ Оберіг використовує орендовані земельні ділянки сільськогосподарського призначення відповідно до договорів оренди землі від 22.12.2010 року та додаткової угоди до нього, укладеного із Локачинською районною державною адміністрацією (а.с.36-38).

Вказаний договір стосується ФГ Оберіг, а не ОСОБА_2 як фізичної особи, якому спірними податковими повідомленнями рішеннями були нараховані грошові зобов`язання.

Разом із тим, при вирішенні питання щодо наявності у позивача пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд враховує, що позивачем не надано жодних доказів безпосереднього ним використання у сільськогосподарській діяльності вищезазначених об`єктів нерухомості.

Не надано також і доказів передачі таких об`єктів до складу майна ФГ Оберіг позивачем як засновником (власником) означеного фермерського господарства.

Виходячи із встановлених під час розгляду справи обставин та правового регулювання спірних правовідносин суд вважає не доведеним те, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З огляду на викладене, спірні податкові повідомлення-рішення від 19.08.2022 № 0-0307, № 0-0307, № 0-0307, від 24.04.2023, № 0-0307, № 0-0307, № 0-0307, якими позивачу визначено суми податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2021-2002 роки, прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ПК України, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо правомірності винесення відповідачем податкових повідомлень рішень від 19.08.2022 № 0-0307 та від 24.04.2023 № 0-0307 яким позивачу визначено грошові зобов`язання за 2021-2022 роки по приміщенню магазин Товари повсякденного попиту у загальній сумі 8763,75 грн, то суд зазначає наступне.

Позивач оскаржує ці ППР в повному об`ємі.

Однак, в обґрунтуванні підстав позову, ні у долучених до нього документах, ОСОБА_2 правомірність винесених ППР, якими йому визначені грошові зобов`язання за 2021-2022 роки по даному об`єкту нерухомості, не ставить під сумнів та фактично не оскаржує.

Тобто позивач погоджується, що об`єкт нерухомого майна - магазин Товари повсякденного попиту загальною площею 233,70 кв.м, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021-2022 роки.

Відповідно до ч.1 ст.77 . ч.2 ст.79 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

На підтвердження протиправності вказаних ППР ОСОБА_2 жодного належного та допустимого доказу не подано.

Відтак, враховуючи зазначене суд не знаходить підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних ППР.

Отже, враховуючи вищевказане в задоволенні позовних вимог про скасування ППР від 19.08.2022 № 0-0307 та від 24.04.2023 № 0-0307, слід відмовити.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За обставин цієї справи та на підставі положень законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов переконання, що відповідач при прийнятті податкових повідомлень-рішень від 19.08.2022 № 0-0307, № 0-0307, № 0-0307, № 0-0307, від 24.04.2023 № 0-0307, № 0-0307, № 0-0307, № 0-0307 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк