Справа № 520/15632/2020
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Горшкова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 р. Справа № 520/15632/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Острицького Андрія Олеговича на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2024, по справі № 520/15632/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як полягає у не перерахунку, не нарахуванні та невиплаті пенсії ОСОБА_1 в розмірі 77% грошового забезпечення, визначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 в довідці від 07.10.2020 № ФХ-111192 з 01.04.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати, нараховувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 77% грошового забезпечення, визначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 в довідці від 07.10.2020 № ФХ-111192, без обмеження максимальним розміром, здійснивши виплати суми перерахунку однією сумою починаючи з 01.04.2019 з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не перерахунку та невиплаті пенсії ОСОБА_1 в розмірі 77% грошового забезпечення, визначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 в довідці від 07.10.2020 № ФХ-111192 з 01.04.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 77% грошового забезпечення, визначеного ІНФОРМАЦІЯ_1 в довідці від 07.10.2020 № ФХ-111192, без обмеження максимальним розміром, здійснивши виплати суми перерахунку однією сумою починаючи з 01.04.2019 з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення набрало законної сили.

Представник позивача звернувся до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України, у якій просив:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимальним розміром, протиправною;

- постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та не виконанню рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 у справі № 520/15632/2020 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 заяву представника позивача повернуто заявнику.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти нову, якою задовольнити заяву.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, оскільки, із урахуванням практики Верховного Суду, зокрема постанови від 05.05.2022 по справі № 520/9769/19, обов`язок зі сплати судового збору при поданні заяви в порядку ст. 383 КАС України відсутній. Стосовно ненадання відомостей щодо примусового виконання судового рішення апелянт зазначив, що постановою державного виконавця від 30.06.2021 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Харківським окружним адміністративним судом від 14.06.2021 у справі № 520/15632/2020.

Протягом 2021 - 2023 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 по справі № 520/15632/2020 виконувалось боржником в добровільному порядку, тому позивач відомості про хід виконавчого провадження від 30.06.2021 № 65920323 не отримував. В подальшому виконавче провадження було закінчено, у зв`язку з чим іншої можливості забезпечити виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 по справі № 520/15632/202, ніж звернення до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України, не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, ст. 312 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Повертаючи заяву представника позивача, суд першої інстанції виходив з невідповідності заяви вимогам ст. 383 КАС України внаслідок відсутності доказів сплати судового збору та передчасності звернення позивача до суду із даною заявою, оскільки не використано можливості виконання рішення суду на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 6 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Таким чином, суд застосовує до суб`єкта владних повноважень - відповідача положення ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України та постановляє окрему ухвалу в разі встановлення факту невиконання відповідачем дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, суд першої інстанції, повертаючи заяву представника позивача, подану у порядку ст. 383 КАС України, у тому числі, зазначав про відсутність доказів сплати судового збору, що передбачено п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України.

Стосовно необхідності сплати судового збору за подання заяви в порядку ст. 383 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у ст. 3 Закону України "Про судовий збір". Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється.

У свою чергу, заява, подана в порядку ст. 383 КАС України, не входить до переліку заяв, за подання яких судовий збір не справляється, визначеному ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір",

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" установлені розміри ставок судового збору стосовно документів, за подання яких справляється судовий збір. При цьому розміри ставок судового збору залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (у деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду).

Разом з тим ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" не передбачено ставку судового збору за подання до адміністративного суду заяви в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законодавством не визначено ставки судового збору за подання відповідної заяви, з огляду на що на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за подання заяви в порядку ст. 383 КАС України.

Аналогічні висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19, згідно з якими особа, яка отримала на свою користь судове рішення, враховуючи конституційний принцип стосовно обов`язковості судового рішення, закріплений у пункту 9 частини 1 статті 129-1 Основного Закону України, звільняється від сплати судового збору за зверненням до суду з вимогою забезпечити виконання судового рішення (встановлення судового контролю), яке набрало законної сили, якщо законом прямо не встановлено обов`язок сплати такого збору.

При цьому одним зі складових елементів вимоги щодо ефективного правосуддя є обов`язковість виконання судового рішення, що виражається, головним чином, у тому, що державні органи зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio (в силу своєї посади та визначених законом повноважень); виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним; для цього мають бути забезпечені необхідні кошти та чіткі правові норми, що визначають доступні ресурси, відповідальні органи та механізми повного виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року № 755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, якою у даній справі є позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19.

Таким чином, висновки Верховного Суду постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 807/220/18, від 25.06.2020 у справі № 0240/2226/18-а, на які послався суд першої інстанції, не підлягають врахуванню у спірних правовідносинах.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення заяви позивача у зв`язку з несплатою судового збору.

Щодо висновків суду першої інстанції стосовно передчасності звернення до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України за умови не використання можливості виконання рішення суду на підставі Закону України «Про виконавче провадження», як підстави для повернення заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 383 КАС України підставою повернення заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, є невідповідність її вимогам, встановленим ст. 383 КАС України.

Частиною 2 вказаної статті КАС України передбачено, що у такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Згідно з ч. 3 ст. 383 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Отже, повернення заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України, можливе на стадії прийняття її до розгляду та вирішення питання відповідності вимогам, встановленим ст. 383 КАС України.

Натомість, суд першої інстанції, повертаючи заяву представника позивача як передчасно подану, виходив з того, що посилаючись на протиправне обмеження відповідачем з 01.03.2022 пенсії позивача максимальним розміром заявник не надає доказів використання всіх можливих засобів виконання судового рішення, зокрема у примусовому порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Втім, зазначені обставини підлягають встановленню під час розгляду заяви по суті, а отже питання передчасності звернення особи до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України не можуть бути вирішені на етапі прийняття її до розгляду.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що обставини, на які посилався суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу від 26.02.2024, не є підставами для повернення заяви позивача в порядку ст. 383 КАС України, з огляду на що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Острицького Андрія Олеговича - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 по справі № 520/15632/2020 - скасувати.

Справу направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головучюий суддя І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов