Справа № 300/2742/24
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" травня 2024 р. справа № 300/2742/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Круць Володимир Миронович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, за змістом якого (з урахуванням уточнення) просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи на території рф згідно з трудовою книжкою від 15.09.1992 серії НОМЕР_1 та вкладишів до трудової книжки від 20.02.2013 серії НОМЕР_2 та від 01.11.2016 серії НОМЕР_3 , а саме періоди роботи: 05.09.1992 - 05.09.1995 - "Байрам" ( ОСОБА_2 ), 26.10.1995 - 25.12.1995 - "Уренгойгазавтодор" ( ОСОБА_2 ), 10.01.1996 - 09.03.1996 - "Уренгойгазавтодор" ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 - 23.08.2000 - "Уренгойгазавтодор" ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 - 31.10.2002 - "Уренгойгазавтодор" ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 - 04.06.2007 - "Уренгойгаздорстройматеріали" ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 - 18.07.2007 - "Уренгойгазавтодор" ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 - 07.09.2007 - "Уренгойгазавтодор" ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 - 17.03.2008 - "Уренгойгаздорстройматеріали" ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_7 - 17.09.2008 - "Уренгойгаздорстройматеріали" ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_8 - 31.10.2016 - Общество с ограниченой ответственостью "Заполяриромгражданстрой" (Крайня Північ), 01.11.2016 - 31.05.2019 - Общество с ограниченой ответственостью "Заполяриромгражданстрой" (Крайня Північ), що становить 25 років, 1 місяць, 6 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію за віком з 08.03.2024 з урахуванням відомостей про заробітну плату, як містяться у довідках за № 3467 від 29.12.2017, від 29.12.2017 за № 3466, від 29.12.2017 за № 3465, від 29.12.2017 № 3464, від 29.12.3017 № 3463, від 29.12.2017 № 3462, карточках індивідуального врахування страхових внесків за 2011, 2010, 2009, 2008 роки, договорах підряду з актами приймання - передачі робіт № 11 від 1995 року, № 44 від 1995 року, № 218 від 04.05.1996, № 31 від 03.01.1996, № 84 від 01.03.1996, № 265 від 03.06.1996, № 370 від 01.09.1996, № 8 від 28.12.1996, № 195 від 1997 року, № 333 від 01.08.1997, № 428 від 1997 року, № 123 від 1997 року, № 50 від 25.01.1998, № 145 від 1998 року, № 501 від 1998, № 239 від 1999 року, № 394 від 06.09.1999, № 29 від 2000 року, № 182 від 2000 року, №82 від 2001 року, № 21 від 2001 року, № 180 від 2001 року, № 388 від 2001 року, № 280 від 2002 року, №505 від 2002 року, від 01.04.2003, від 01.01.2004, довідки про доходи за 2019 рік від 31.05.2019, довідкою № GA00-001819 від 31.05.2019.
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.122-123).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 продовжено ОСОБА_1 процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.144-145).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України (а.с.150).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, не скористалося правом подання відзиву на позовну заяву.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.
08.03.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Однак, після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.03.2024 № 27 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж позивача становить 6 років 09 місяців 29 днів. Також зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 15.09.1992 серії НОМЕР_1 та вкладишів до трудової книжки від 20.02.2013 серії НОМЕР_2 та від 01.11.2016 серії НОМЕР_3 , оскільки організації знаходять на території рф. Окрім того, вказано, що відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вкладка без трудової книжки недійсна, періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31 грудня 1991 року у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (а.с.7).

В подальшому, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 25.03.2024 повідомлено ОСОБА_1 що прийняття рішення про відмову їй в призначенні пенсії за віком (а.с.8).

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із положеннями статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Частинами 2, 4 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV) визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Щодо можливості зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою книжкою від 15.09.1992 серії НОМЕР_1 та вкладишів до трудової книжки від 20.02.2013 серії НОМЕР_2 та від 01.11.2016 серії НОМЕР_3 , суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

До 17.08.1993 до дати державної реєстрації наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 № 58, порядок ведення трудових книжок був передбачений положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 2.2 вказаної Інструкції у трудову книжку, зокрема, вносяться відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції № 162 всі записи у трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Окрім того, положеннями пунктів 3.1-3.3 розділу 3 Інструкції № 162 визначено, що у випадках, коли у трудовій книжці заповнені всі сторінки відповідних розділів, трудова книжка доповнюється вкладишем.

Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться адміністрацією підприємства за місцем роботи робітника чи службовця у тому порядку, як і трудова книжка.

Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Про кожний виданий вкладиш на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки зверху ставиться штамп розміром 10х25 мм з написом "Виданий вкладиш" і тут же зазначаються серія і номер вкладиша.

При кожній наступній його видачі має ставитися другий штамп і зазначатися серія і номер вкладиша.

У разі необхідності доповнення трудової книжки вкладишем видається вкладиш нового зразка незалежно від того, яку трудову книжку має працівник (нового чи раніш установленого зразків).

В матеріалах справи наявна копія трудової книжки від 15.09.1992 серії НОМЕР_1 , за змістом якої судом встановлено наступні періоди роботи позивача, а саме:

- з 05.09.1992 прийнята на посаду товарознавця І категорії в "Байрам" ( ОСОБА_2 ), відповідно до наказу № 18 від 15.09.1992;

- з 09.10.1995 звільнена за власним бажанням за статтею 31 КЗоТ рф, відповідно до наказу № 21 від 09.10.1995;

- з 26.10.1995 прийнята тимчасово прибиральником виробничих приміщень в "Уренгойгазавтодор" ( ОСОБА_2 ), відповідно до наказу № 131к від 25.10.1995;

- з 25.12.1995 звільнена за закінченням строку тимчасової роботи, відповідно до наказу № 156к від 25.12.1995;

- з 10.01.1996 прийнята тимчасово прибиральником виробничих приміщень в "Уренгойгазавтодор" ( ОСОБА_2 ), відповідно до наказу № 1к від 10.01.1996;

- з 09.03.1996 звільнена за закінченням строку тимчасової роботи, відповідно до наказу № 29к від 09.03.1996;

- з 26.06.2000 прийнята тимчасово прибиральником виробничих приміщень в "Уренгойгазавтодор" ( ОСОБА_2 ), відповідно до наказу № 555-к від 26.06.2000;

- з 23.08.2000 звільнена за пунктом статті 29 КЗоТ рф у зв`язку із закінченням строку тимчасової роботи, відповідно до наказу № 768-к від 23.08.2000;

- з 13.02.2002 прийнята прибиральником виробничих приміщень, на період хвороби основного працівника в "Уренгойгазавтодор" ( ОСОБА_2 ), відповідно до наказу № 155-к від 13.02.2002;

- з 31.10.2002 звільнена за власним бажанням, відповідно до наказу № 1058-к від 23.10.2002;

- з 01.04.2003 прийнята на відділення № 8 машиністом на пранні білизни" в Уренгойгаздорстройматеріали" (Крайня Північ), відповідно до наказу № 42 від 01.04.2003;

- з 04.06.2007 звільнена за власним бажанням, відповідно до наказу № 130-к від 04.06.2007;

- з 09.06.2007 прийнята на роботу в "Уренгойгазавтодор" (Крайня Північ), відповідно до наказу № 662-к від 08.06.2007;

- з 18.07.2007 звільнена у зв`язку із закінченням строку трудового договору, відповідно до наказу № 904-к від 18.07.2007;

- з 23.07.2007 прийнята на роботу в "Уренгойгазавтодор" (Крайня Північ), відповідно до наказу № 919-к від 15.07.2007;

- з 07.09.2007 звільнена у зв`язку з закінченням строку трудового договору, відповідно до наказу № 1262-к від 07.09.2007;

- з 01.11.2007 прийнята на відділення № 13 оператором пральної машинки в "Уренгойгаздорстройматеріали" (Крайня Північ), відповідно до наказу № 450-к від 01.011.2007;

- з 17.03.2008 звільнена за власним бажанням, відповідно до наказу № 62-к від 17.03.2008;

- з 19.03.2008 прийнята прибиральником на "Уренгойгаздорстройматеріали" (Крайня Північ), відповідно до наказу № 125-к від 19.03.2008;

- з 17.09.2008 звільнена у зв`язку із переводом в ООО "Заполяриромгражданстрой" (Крайня Північ)", відповідно до наказу № 407 від 17.09.2008;

- з 22.09.2008 прийнята заступником по господарству в ООО "Заполяриромгражданстрой" (Крайня Північ)", відповідно до наказу від 22.09.2008;

- з 31.10.2016 звільнена у зв`язку із закінченням трудового договору, відповідно до наказу № 2862 від 27.10.2016.

Окрім того, вказані періоди роботи також підтверджені довідками від 06.11.2007 за №03/2800, за № 03/2793, за № 03/2788, за № 03/2787, видані ООО "Уренгойгазавтодор" (а.с.24-31, 37-40).

Разом з цим, позивачем надано копію рішення імені російської федерації від 13.12.2012 по справі № 2-3801/2012, відповідно до якого судом встановлено, що суд у вказаній справі дійшов висновку щодо признання відносин між ОСОБА_1 та ООО «Уренгойгазавтодор» в період з 01.11.1998 по 04.06.2007 трудовими, зокрема, зобов`язано ООО «Уренгойгазавтодор» внести зміни до записів трудової книжки про роботу ОСОБА_1 на посаді машиніста по пранні білизни у відділенні № 8, вказавши дату прийняття на роботу з 01.11.1998 (а.с.32-33).

На виконання вищевказаного рішення, ООО «Уренгойгазавтодор» видав ОСОБА_1 вкладиш до трудової книжки від 20.02.2013 серії НОМЕР_2 , за змістом якого судом встановлено, що в період з 01.11.1998 по 04.06.2007 позивач працювала на посаді машиніста по пранні білизни у відділенні № 8 в «Уренгойгазавтодор» (а.с.35-36).

В даному випадку, слід зазначити, що певні періоди роботи, а саме: з 26.06.2000 по 23.08.2000, з 13.02.2002 по 31.10.2002; з 01.04.2003 по 04.06.2007 в «Уренгойгазавтодор», відповідно до записів трудової книжки від 15.09.1992 серії НОМЕР_1 та періоди роботи з 01.11.1998 по 04.06.2007 в «Уренгойгазавтодор», відповідно до вкладиша до трудової книжки від 20.02.2013 серії НОМЕР_2 перетинаються, внаслідок чого, суд вважає за доцільне брати до уваги періоди роботи з 01.11.1998 по 04.06.2007 в «Уренгойгазавтодор», відповідно до вкладиша до трудової книжки від 20.02.2013 серії НОМЕР_2 , оскільки такі записи були внесенні на виконання рішення суду, яким визнано, що «Уренгойгазавтодор» допустив помилки при заповненні трудової книжки від 15.09.1992 серії НОМЕР_1 в період з 1998 року по 2007 рік.

Відповідно до записів вкладиша до трудової книжки від 01.11.2016 серії НОМЕР_3 позивач в період з 01.11.2016 по 31.05.2019 працювала на посаді заступника по господарству в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Заполяриромгражданстрой" (Крайня Північ) (а.с.46-47).

Судом встановлено, що трудова книжка позивача та вкладиші до неї містить усі необхідні записи та підтверджують роботу останнього у оскаржені періоди. Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку та вкладиші до неї, в яких містяться всі відповідні записи про спірні періоди роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано, внаслідок чого, останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при призначення пенсії.

Окрім цього, у рішенні про відмову у призначенні пенсії відповідач звернув увагу та вказав, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території російської федерації по 31 грудня 1991 року у зв`язку з припиненням з 01 січня 2023 року росією в односторонньому порядку участі в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Проте, суд критично оцінює такий коментар відповідача, викладений в оспорюваному рішенні від 15.03.2024, з огляду на таке.

ОСОБА_1 в спірні періоди працювала на підприємствах, які знаходяться на території російської федерації, внаслідок чого питання щодо можливості зарахування таких періодів роботи до пільгового стажу необхідно розглядати відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода).

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав-учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (надалі Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

З огляду на викладене, цією Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному зарахуванню при призначенні пенсії.

Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" (надалі Постанова № 1328) Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою № 1328, Україна як держава-учасниця Угоди повинна виконувати зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України з 19 червня 2023 року.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні при обчисленні розміру пенсії заробітної плати (доходу) позивача за періоди роботи на території росії.

Враховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи на території російської федерації: з 05.09.1992 по з 09.10.1995 в "Байрам" (Крайня Північ); з 26.10.1995 по з 25.12.1995, з 10.01.1996 по 09.03.1996, з 09.06.2007 по 18.07.2007, з 23.07.2007 по 07.09.2007, з 01.11.2007 по 17.03.2008 в «Уренгойгазавтодор»; з 19.03.2008 по 17.09.2008, з 22.09.2008 по 31.10.2016 в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Заполяриромгражданстрой" (Крайня Північ), відповідно до трудової книжки від 15.09.1992 серії НОМЕР_1 ; з 01.11.1998 по 04.06.2007 в «Уренгойгазавтодор», відповідно до вкладиша до трудової книжки від 20.02.2013 серії НОМЕР_2 ; з 01.11.2016 по 31.05.2019 в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Заполяриромгражданстрой" (Крайня Північ), відповідно до вкладиша до трудової книжки від 01.11.2016 серії НОМЕР_3 .

Що стосується позовної вимоги про призначення пенсії за віком, з урахуванням відомостей про заробітну плату, як містяться у довідках за № 3467 від 29.12.2017, від 29.12.2017 за № 3466, від 29.12.2017 за № 3465, від 29.12.2017 № 3464, від 29.12.3017 № 3463, від 29.12.2017 № 3462, карточках індивідуального врахування страхових внесків за 2011, 2010, 2009, 2008 роки, договорах підряду з актами прийман передачі робіт № 11 від 1995 року, № 44 від 1995 року, № 218 від 04.05.1996, №31 від 03.01.1996, № 84 від 01.03.1996, № 265 від 03.06.1996, № 370 від 01.09.1996, № 8 від 28.12.1996, № 195 від 1997 року, № 333 від 01.08.1997, № 428 від 1997 року, № 123 від 1997 року, № 50 від 25.01.1998, № 145 від 1998 року, № 501 від 1998, № 239 від 1999 року, № 394 від 06.09.1999, № 29 від 2000 року, № 182 від 2000 року, № 82 від 2001 року, № 21 від 2001 року, № 180 від 2001 року, № 388 від 2001 року, № 280 від 2002 року, №505 від 2002 року, від 01.04.2003, від 01.01.2004, довідки про доходи за 2019 рік від 31.05.2019, довідкою № GA00-001819 від 31.05.2019, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу. Враховуючи вищевказані висновки суду щодо необхідності зарахування до загального страхового стажу позивача періоди її роботи з 15.09.1992 по з 09.10.1995 в "Байрам" (Крайня Північ); з 05.09.1992 по з 09.10.1995 в "Байрам" (Крайня Північ); з 26.10.1995 по з 25.12.1995, з 10.01.1996 по 09.03.1996, з 09.06.2007 по 18.07.2007, з 23.07.2007 по 07.09.2007, з 01.11.2007 по 17.03.2008 в «Уренгойгазавтодор»; з 19.03.2008 по 17.09.2008, з 22.09.2008 по 31.10.2016 в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Заполяриромгражданстрой" (Крайня Північ), відповідно до трудової книжки від 15.09.1992 серії АТ-VІІ № 4156440; з 01.11.1998 по 04.06.2007 в «Уренгойгазавтодор», відповідно до вкладиша до трудової книжки від 20.02.2013 серії НОМЕР_2 ; з 01.11.2016 по 31.05.2019 в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Заполяриромгражданстрой" (Крайня Північ), відповідно до вкладиша до трудової книжки від 01.11.2016 серії НОМЕР_3 , внаслідок чого, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області слід повторно розглянути заяву позивача від 15.06.2024 про призначення пенсії за віком із врахуванням висновків суду про необхідність зарахування до загального страхового стажу періоди роботи.

Варто відзначити, що позовна вимога в частині щодо урахування відомостей про заробітну плату, як містяться у довідках за № 3467 від 29.12.2017, від 29.12.2017 за № 3466, від 29.12.2017 за № 3465, від 29.12.2017 № 3464, від 29.12.3017 № 3463, від 29.12.2017 № 3462, карточках індивідуального врахування страхових внесків за 2011, 2010, 2009, 2008 роки, договорах підряду з актами прийман передачі робіт № 11 від 1995 року, № 44 від 1995 року, № 218 від 04.05.1996, №31 від 03.01.1996, № 84 від 01.03.1996, № 265 від 03.06.1996, № 370 від 01.09.1996, № 8 від 28.12.1996, № 195 від 1997 року, № 333 від 01.08.1997, № 428 від 1997 року, № 123 від 1997 року, № 50 від 25.01.1998, № 145 від 1998 року, № 501 від 1998, № 239 від 1999 року, № 394 від 06.09.1999, № 29 від 2000 року, № 182 від 2000 року, № 82 від 2001 року, № 21 від 2001 року, № 180 від 2001 року, № 388 від 2001 року, № 280 від 2002 року, №505 від 2002 року, від 01.04.2003, від 01.01.2004, довідки про доходи за 2019 рік від 31.05.2019, довідкою № GA00-001819 від 31.05.2019 є передчасною з огляду на таке.

Оскаржене рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу не містить відмови щодо врахування вищевказаних довідок при призначенні пенсії останній. Відповідач мотивував свої дії відсутністю необхідного стажу для призначення пенсії, відповідно до ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, урахування відомостей про заробітну плату, як містяться у довідках за № 3467 від 29.12.2017, від 29.12.2017 за № 3466, від 29.12.2017 за № 3465, від 29.12.2017 № 3464, від 29.12.3017 № 3463, від 29.12.2017 № 3462, карточках індивідуального врахування страхових внесків за 2011, 2010, 2009, 2008 роки, договорах підряду з актами прийман передачі робіт № 11 від 1995 року, № 44 від 1995 року, № 218 від 04.05.1996, №31 від 03.01.1996, № 84 від 01.03.1996, № 265 від 03.06.1996, № 370 від 01.09.1996, № 8 від 28.12.1996, № 195 від 1997 року, № 333 від 01.08.1997, № 428 від 1997 року, № 123 від 1997 року, № 50 від 25.01.1998, № 145 від 1998 року, № 501 від 1998, № 239 від 1999 року, № 394 від 06.09.1999, № 29 від 2000 року, № 182 від 2000 року, № 82 від 2001 року, № 21 від 2001 року, № 180 від 2001 року, № 388 від 2001 року, № 280 від 2002 року, №505 від 2002 року, від 01.04.2003, від 01.01.2004, довідки про доходи за 2019 рік від 31.05.2019, довідкою № GA00-001819 від 31.05.2019 при призначенні пенсії, станом на момент розгляду судом цієї адміністративної справи, не були спірними.

Натомість в спірних правовідносинах позивач фактично вказує про захист від можливого порушення його прав у майбутньому та не надає суду доказів порушення таких прав при зверненні до суду.

Водночас, суд здійснює відновлення саме порушеного права особи, а не захист від можливих порушень її прав у майбутньому. Тобто обов`язковою умовою надання правового захисту судом є саме наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Обов`язкове визначення виду, складу і розміру (відсоткового значення) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії є дискреційними повноваженнями відповідача, реалізація яких повинна здійснюватися з дотримання відповідних даних за посадою, з якої мало місце звільнення позивача або прирівняною посадою у випадку її відсутності на час видачі спірної довідки.

Відтак, позовна вимога в цій частині є передчасною, внаслідок чого, в її задоволенні слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, позивач, згідно із квитанціями від 08.04.2024 та від 24.04.2024 підтвердила сплату судового збору на суму 2422,40 грн., за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Окрім того, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати.

Частинами 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

При вирішенні даного питання, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (№11-562ас18) про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також, згідно Рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив: договір № 02/04/24 про надання правової допомоги від 02.04.2024, додаткова угода № 1 до договору про надання правничої допомоги від 02.04.2024, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 09.04.2024, квитанція до прибуткового касового ордера № 02/04/24 від 02.04.2024 (а.с.117-120).

Згідно додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги від 02.04.2024 за № 02/04/2024, вартість послуг витрат на правничу допомогу становить 20 000,00 грн. (а.с.118).

У відповідності до квитанції до прибуткового касового ордера № 02/04/24 від 02.04.2024 позивач сплатила адвокату за надання правової допомоги 20 000,00 грн. (а.с.116).

За таких обставин сума коштів 20 000,00 грн. витрат позивача на правничу допомогу адвоката підтверджені належним чином.

Згідно із частиною 6 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що враховуючи незначну складність категорії справи, заявлений розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. є завищеним та неспівмірним з реальним розміром наданих послуг, часом витраченим на надання послуг, критерію реальності таких витрат, внаслідок чого, заявлені позивачем до відшкодування 20 000,00 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Водночас, на переконання суду, визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду справи в розмірі 20 000,00 грн. не є належним чином обгрунтованою, з огляду не відповідності її критеріям дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Суд вважає, що обумовлені договором про надання правничої допомоги № 02/04/2024 від 02.04.2024 витрати, щодо виконаної роботи, зокрема, "усного та письмового консультування з юридичних питань", "ознайомлення з матеріалами справи", "отримання рішення суду" є необґрунтованими, оскільки не охоплюються цілями, що визначені частиною 3 статті 134 КАС України, а найймовірніше сприяють процесу написання позовної заяви, внаслідок чого, такі витрати не повинні враховуватися при визначенні суми судових витрат на професійну правничу допомогу.

Окрім того, на переконання суду, підготовка позовної заяви у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, правова позиція в аналогічних спірних правовідносинах вже сформована Верховним Судом.

З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що сума витрат 20 000,00 грн. на професійну правничу допомогу у справі № 300/2742/24 є непропорційною до: складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Таким чином, на переконання суду, співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу є 4000,00 грн., відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області витрати на правову допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області від 15.03.2024 за № 27.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (, вул. Ч. Гната, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) періоди її роботи з 05.09.1992 по з 09.10.1995 в "Байрам" ( ОСОБА_2 ); з 26.10.1995 по з 25.12.1995, з 10.01.1996 по 09.03.1996, з 09.06.2007 по 18.07.2007, з 23.07.2007 по 07.09.2007, з 01.11.2007 по 17.03.2008 в «Уренгойгазавтодор»; з 19.03.2008 по 17.09.2008, з 22.09.2008 по 31.10.2016 в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Заполяриромгражданстрой" (Крайня Північ), відповідно до трудової книжки від 15.09.1992 серії НОМЕР_1 ; з 01.11.1998 по 04.06.2007 в «Уренгойгазавтодор», відповідно до вкладиша до трудової книжки від 20.02.2013 серії НОМЕР_2 ; з 01.11.2016 по 31.05.2019 в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Заполяриромгражданстрой" (Крайня Північ), відповідно до вкладиша до трудової книжки від 01.11.2016 серії НОМЕР_3 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (, вул. Ч. Гната, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013) невідкладно повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком від 08.03.2024, із врахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відповідно до задоволених вимог стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (, вул. Ч. Гната, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча одинадцять гривень 20 копійок) та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (, вул. Ч. Гната, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.