Справа № 460/16396/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/16396/21 пров. № А/857/9632/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства «Виробничо-конструктивне об`єднання «МААНС» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року у справі № 460/16396/21 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до Приватного підприємства «Виробничо-конструктивне об`єднання «МААНС» про застосування арешту коштів на рахунках платника податків,

суддя в 1-й інстанції Нор У.М.,

час ухвалення рішення 09.04.2024 року,

місце ухвалення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 09.04.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Головне управління ДПС у Рівненській області (далі також ГУ ДПС у Рівненській області, позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Приватного підприємства «Виробничо-конструктивне об`єднання «МААНС» (далі також відповідач) про застосування арешту коштів на рахунках платника податків.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що при його ухваленні судом неповно і неправильно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційний скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, а саме: не враховано те, що застосування вказаної норми права можливе у випадку відмови платника податків від проведення документальної перевірки за наявності лише законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу. При цьому, апелянт наголошує, що звертався до Рівненського окружного адміністративного суду з вимогами про визнання неправомірним та скасування наказу про проведення перевірки № 2374-П від 18.11.2021. Зазначає, що відмовився від проведення документальної планової перевірки, оскільки вважав останню незаконною.

Крім того, апелянт твердить, що з урахуванням мети, з якою пов`язано застосування арешту коштів на рахунках платника податків, та закінченням дії наказу контролюючого органу у часі на момент вирішення справи по суті, були відсутні підстави для застосування положень пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України та накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунках у банках.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням ДПС у Рівненській області, 18.11.2021 видано наказ № 2374-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ПП «Виробничо конструкторське об`єднання «МААНС» тривалістю 20 робочих днів з метою перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контролю за дотримання якого покладено на контролюючий орган.

На виконання вимог пункту 77.4 статті 77 та статті 81 Податкового кодексу України Приватному підприємству «Виробничо-конструктивне об`єднання було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки від 18.11.2021 № 2374-п та письмове повідомлення від 18.11.2021 року № 158/17-00-07-01 із зазначенням дати початку проведення такої перевірки, які були отримані відповідачем 23.11.2021.

Після пред`явлення посадовими особами контролюючого органу службових посвідчень, копії наказу та направлень відповідач відмовився від їх допуску до проведення планової виїзної документальної перевірки, про що ГУ ДПС у Рівненській області 01.12.2021 складено акт № 591/17-00-07-01/36921697. Відповідач повідомив, що наказ Головного управління ДПС у Рівненській області № 2374-п від 18.11.2021 є незаконним та оскаржений до суду, а питання допуску до перевірки буде вирішено після отримання остаточного рішення про оскарження наказу.

Рішенням про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 02.12.2021 застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків ПП «Виробничо конструкторське об`єднання «МААНС».

Не погодившись із наказом про проведення перевірки № 2374-П від 18.11.2021 відповідач оскаржив його до Рівненського окружного адміністративного суду, що стало предметом розгляду в межах адміністративної справи №460/16011/21.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/16011/21 від 13.04.2023 у задоволенні позову Приватного підприємства "Виробничо конструкторське об`єднання "МААНС" до Головного управління ДПС у Рівненській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу відмовлено повністю.

У зв`язку з відмовою платника податків від допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки контролюючий орган звернувся до суду з цим позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Статтею 75.1 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Порядок проведення документальних планових перевірок врегульований статтею 77 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 77.1 статті 77 Податкового кодексу України визначено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Згідно з пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України визначено, що адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно з підпунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосований контролюючими органами лише за наявності обставин, вичерпний перелік яких наведено у підпунктах 94.2.1 - 94.2.7 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, зокрема якщо з`ясовується одна з таких обставин: - платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; - фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; - платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; - відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; - відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; - платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; - платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; - платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Відповідно до пункту 94.3 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків (пункт 94.4 статті 94 Податкового кодексу України).

Пунктом 94.5 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт майна може бути повним або умовним. Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення (абзац 2 пункту 94.5 статті 94 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника органу державної податкової служби (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом (пункт 94.10 статті 94 Податкового кодексу України)

Отже, контролюючий орган може звернутися з вимогою про застосування адміністративного арешту майна, зокрема, у зв`язку з відмовою платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Апеляційний суд зауважує, що при вирішенні даного спору та встановлення наявності чи відсутності підстав для застосування до Приватного підприємства «Виробничо-конструктивне об`єднання «МААНС» адміністративного арешту коштів необхідно встановити наявність чи відсутність законних підстав для проведення перевірки відповідача, дотримання позивачем процедури її призначення.

Як встановлено судом першої інстанції, рішення про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків до Приватного підприємства «Виробничо-конструктивне об`єднання «МААНС» прийняте у зв`язку з відмовою останнього від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення планової документальної перевірки.

У свою чергу, документальна планова виїзна перевірка відповідача призначена наказом Головного управління ДПС у Рівненській області №2374-п від 18.11.2021.

Зазначений наказ прийнято на підставі плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2021 рік та згідно ст.20 розділу І, ст.75,77,82, гл.8 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI ( із змінами та доповненнями) та враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №89 "Про скорочення строків дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідних положень" Податкового кодексу України, в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок", якою скорочено строк дії обмежень, дозволивши проведення планових перевірок юридичних осіб, з дотриманням вимог п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України.

Також з матеріалів справи слідує, що відповідачу було надіслано поштовим відправленням вищевказаний наказ про проведення перевірки і повідомлення із зазначенням дати початку проведення останньої.

Судом першої інстанції правильно встановлено та враховано, що із наказом контролюючого органу № 2374-п від 18.11.2021 відповідач не погодився та оскаржив його до суду (справа № 460/16011/21).

Згідно з частиною 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Крім цього, частиною 4 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, у позивача були законні підстави для проведення документальної планової виїзної перевірки відповідача, оскільки рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 у справі № 460/16011/21, що набрало законної сили 16.05.2023, підтверджено правомірність та обґрунтованість наказу Головного управління ДПС у Рівненській області №2374-п від 18.11.2021.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відмова ПП «Виробничо конструкторське об`єднання «МААНС» від допуску працівників контролюючого органу до проведення перевірки обгрунтовувалась саме протиправністю наказу №2374-п від 18.11.2021 про проведення перевірки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що податковим органом дотримано законодавчо передбачену процедуру допуску до проведення документальної виїзної перевірки, та про наявність законних підстав для проведення перевірки відповідача, відтак застосування арешту коштів на рахунках платника податків - Приватного підприємства «Виробничо-конструктивне об`єднання «МААНС» згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України є підставним.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Виробничо-конструктивне об`єднання «МААНС» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Виробничо-конструктивне об`єднання «МААНС залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року у справі № 460/16396/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 29 травня 2024 року.