Справа № 363/3592/22
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 363/3592/22 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Мельник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 р. у справі за адміністративним позовом громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального Управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення,

В С Т А Н О В И Л А :

Громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області №16 від 04.10.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборону в`їзду йому в Україну на строк три роки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань через свої політичні переконання в Білорусії, прибув до України шукати захисту відповідно до ратифікованих Україною міжнародних конвенцій. Також, позивач зазначив, що проживаючи у Білорусії у його родини хотіли відібрати житло, погрожували йому та матері в`язницею, оскільки його мати боролася з державою та із-за неї звільнили серйозного офіцера.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано рішення головного спеціаліста Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Литвиненко Т.А. від 04.10.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду на територію України строком на три роки.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 р. у справі за адміністративним позовом громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального Управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

20 червня 2023 року під час розгляду справи в Шостому апеляційному адміністративному суді в судовому засіданні представник позивача заявила клопотання про зупинення провадження у справі № 363/3592/22 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 320/13292/23.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначила, що позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального Управління ДМС України у м. Києві та Київській області щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захист) та зобов`язання Центральне міжрегіональне Управління ДМС України у м. Києві та Київській області прийняти заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, представник позивача зазначала, що рішення про примусове повернення прийняте в порушення вимог чинного законодавства України та міжнародних конвенцій, та є передчасним до вирішення питання про розгляд справи про бездіяльність міграційної служби щодо неприйняття заяви позивача та рішення за результатами розгляду його заяви про визнання його біженцем. У зв`язку з чим є необхідність зупинити розгляд цієї справи до набрання законної сили рішення у справі про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2023 року зупинено апеляційне провадження у справі №363/3592/22 за адміністративним позовом громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального Управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 320/13292/23.

Питання про поновлення провадження та подальший розгляд справи призначено на 28 травня 2024 року.

28 травня 2024 року в судовому засіданні протокольною ухвалою поновлено провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - частковому скасуванню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.10.2022 головним спеціалістом Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Литвиненко Т.А., прийнято рішення, що затверджене т.в.о. начальника Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно вказаного рішення 04.10.2022 співробітниками Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області виявлено громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув на територію України 23.02.2011 по паспорту громадянина Республіки Білорусь № НОМЕР_1 від 10.12.2003, терміном дії до 06.06.2012.

На момент прийняття рішення надав копію паспортного документу та копію свідоцтва про народження. 04.10.2022 Вишгородським відділом відносно зазначеного громадянина складено довідку про особу №1. Громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 у своєї цивільної дружини. Вишгородським відділом встановлено, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 перебуває на території України з порушенням ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», так як ухилився від виїзду з території України після закінчення встановленого терміну перебування.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України вказаного громадянина притягнуто до адміністративного відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП (протокол ПР МКО 001831) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн.

Вважаючи вищевказане рішення про примусове повернення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусії ОСОБА_1 в частині заборони останньому в`їзду на територію України строком на три роки є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області №16 від 04.10.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення у відповідній частині.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-УІ, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно п. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Підпунктом 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Державної прикордонної служби України, продовжується територіальними органами або підрозділами Державної міграційної служби України відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Оформлення іноземцям та особам без громадянства посвідок на тимчасове або постійне проживання здійснюється територіальними органами або підрозділами Державної міграційної служби України згідно з Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 25 Д.

Згідно ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (із змінами та доповненнями), заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Відповідно до частин другої, третьої статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Згідно із частинами першою, третьою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України),з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Таким чином, підставою для прийняття рішення про примусове повернення іноземця до країни громадянської належності є перебування іноземця на території України з порушенням чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стану з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено.

Згідно ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Тобто, іноземці або особи без громадянства мають підтверджувати законність свого перебування на території України.

Законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, підтверджується, у тому числі наданим візою дозволом в межах строку дії візи; посвідкою на тимчасове проживання; довідкою, що підтверджує факт звернення за становленням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту; дозволом на імміграцію.

Не дотримання правил законного перебування іноземця або особи без громадянства на території України є прямим наслідком для визначення цих осіб нелегальними мігрантами та прийняття органом міграційної служби рішення про їх примусове повернення до країни громадянської належності.

Таким чином, підставою для прийняття рішення про примусове повернення іноземця до країни громадянської належності є перебування іноземця на території України з порушенням чинного законодавства, у тому числі, за відсутності паспортного документа та документа, що дозволяє тимчасове перебування на території України, законних джерел існування тощо.

Виключенням щодо можливості примусового повернення іноземця до країни громадянської належності є наявність обставин, що свідчать про загрозу його життю або свободі за віросповіданням, національністю, громадянством (підданством), належністю до певної соціальної групи або за політичних переконань, загроза у жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводження чи покарання тощо у разі повернення до країни походження.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262.

В той час, відповідачем вищенаведені норми законодавства та обставини не були враховані під час прийняття оспорюваного рішення та не встановлено наявність обставин які унеможливлювали вчасне звернення позивача із заявою про продовження строку перебування в Україні та наявність обставин за якими позивач не може бути примусово повернутий в країну походження.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 755/2810/19, згідно з усталеною судовою практикою, у рішеннях суб`єктів владних повноважень з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються та вмотивування. Органи зобов`язані належним чином обґрунтовувати свої рішення, і хоча не вимагається повної його деталізації, але ж вони повинні відповідати на основні питання, які вирішується.

Законодавством регламентовано строк, у межах якого іноземець, що проживає на території України на підставі відповідної посвідки, повинен звернутися до органу ДМС для продовження строку її дії (15 днів до дати закінчення строку дії посвідки), однак виконанню такого обов`язку іноземця кореспондує обов`язок органу ДМС щодо прийняття в нього відповідних документів, їх розгляду та вирішення питання щодо подальшої легалізації перебування відповідної особи в Україні.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що позивач звертався до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області з метою подати заяву про надання йому статусу біженця.

Крім того, колегією суддів встановлено, що 12 грудня 2022 року позивач отримав відповідь ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області №б/н "Про розгляд звернення", відповідно до якої було розглянуто звернення від 07 листопада 2022 року. У вказаній відповіді зазначено, що позивач порушив порядок та строк звернення за захистом в Україні; прийняття рішення про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту буде прийнято відповідно до частини 6 статті 5 Закону, за умови дотримання заявником порядку звернення із заявою передбаченою вказаною статтею Закону.

Не погоджуючись з вказаними висновками відповідача, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 320/13292/23, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області, яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку, визначеному Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за № 1146/19884.

Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області прийняти рішення щодо прийняття заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за № 1146/19884. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області №16 від 04.10.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборону в`їзду йому в Україну на строк три роки, було прийнято до моменту розгляду Центральним міжрегіональним управлінням державної міграційної служби у м. Києві та Київської області питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в прийнятті заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, тобто, на час прийняття оскаржуваного рішення про примусове повернення, позивач був іноземцем, на якого поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення не дотримано вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не з`ясовано усі дійсні обставини, не наведено належних обґрунтувань під час прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, оспорюване рішення прийнято без дотримання принципу обґрунтованості та пропорційності свого рішення, тому рішення Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області №16 від 04.10.2022 в частині примусового повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є передчасним та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Частиною 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також здійснено порушення процесуальних норм, що стали підставою для неправильного вирішення справи у частині позовних вимог. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати у оскаржуваній частині з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області №16 від 04.10.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 28» травня 2024 року.