Справа № 160/6138/24
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2024 року Справа № 160/6138/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засіданняЛебеденко В.В.
представника позивача представника відповідача Малиновської В.Д. Сербулової К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
05.03.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому позивач просить:
- стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ТОВ «О.С.П.АГРО» понесені витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 04.04.2024 року о 09:30 год.
14.03.2024 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про проведення засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
26.03.2024 від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області через систему «Електронний суд» надійшов відзив, в якому представник у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача встановлено, що на виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 19.02.2021 №НТ20210219SK здійснено оплату за товар всього на суму 155 200 євро (екв. 5 792 879,51 грн.), у зв`язку з чим станом на 01.09.2023 за цим контраком обліковується дебіторська заборгованість у розмірі 155 200 євро (екв. 8 124 460,30 грн.). Згідно із ч.3 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати). Відповідно до п. 14-2 Постанови НБУ від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», у період запровадження воєнного стану граничні строки за операціями з експорту та імпорту товарів становить 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05.04.2022 року. Порушення резидентами строку розрахунку, встановленого згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за кусом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Таким чином, за порушення ч.3 ст.13 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» в частині порушення граничних строків розрахунків за контрактом від 19.02.2021 №НТ20210219SK, укладеного з нерезидентом ТОВ «Хенань Хуатай зернова та масляна машинобудівельна компанія», у відповідності до ч.5 ст.13 вказаного Закону нарахована пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД. При цьому, представник відповідача звертала увагу суду, що ТОВ «О.С.П.АГРО» до перевірки не надало документального підтвердження несвоєчасного виконання умов зовнішньоекономічного контракту через дію форс-мажорних обставин, також не були надані документи, підтверджуючі здійснення претензійної роботи, у відповідності до ч.7 ст.13 Закону від 21.06.2018 року №2473-VIII, як і не надходили висновки Міністерства економіки України щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком. З огляду на викладене, відповідач вважає, що нарахування пені за прострочення за зовнішньоекономічним контрактом є цілком правомірним, викладені висновки в акті перевірки №3277/04-36-07-14-04/42922782 від 19.09.2023 відповідають вимогам чинного законодавства, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та таким, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства.
01.04.2024 представником позивача через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, у якому зазначено, що доводи податкового органу не спростовують наведених у позові обставин, що свідчить про його обґрунтованість. Додатково зазначила, що якщо припустити інше трактування прав і обов`язав сторін, ніж зазначено у позові, то така можливість свідчитиме про суперечливість норм Закону України «Про валюту та валютні операції» та Податкового кодексу України, а також норм Закону України «Про валюту та валютні операції» між собою, що в силу п.56.21 ст. 56 ПК України та ч.5 ст.3 Закону України «Про валюту та валютні операції» трактується на користь позивача (резидента). Також, зазначила, що положення п. 69.9. Підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України поширюються на правовідносини з приводу строків розрахунків в іноземній валюті, зокрема, щодо зупинення строків їх перебігу. З огляду на це, перебіг строку за експортно-імпортними операціями, які були здійснені платниками податків за період з 07.03.2022 по 01.08.2023 розпочинає обчислюватися з 02.08.2023. Як наслідок, перебіг строку розрахунків за платежем від 26.10.2022 розпочався з 02.08.2023 і на момент проведення перевірки (01.09.2023) становив 30 днів. Відповідно, на момент проведення перевірки граничний строк розрахунків не закінчився, тож позивачем не порушено ч. 3 ст.13 ЗУ «Про валюту і валютні операції». Крім того, звертала увагу суду, що позивачем були надані документи, що підтверджували неможливість виконання умов контракту через дію форс-мажорних обставин, а саме лист ДП «Одеський морський торговельний порт» від 31.07.2023 №41-15/1-126/321, зі змісту якого вбачається, що через військові дії деякі морські порти були закриті, а поновлення роботи морських портів Одеса, Чорноморськ, Південний та відновлення судноплавства було можливе лише для суден, які були задіяні в експорті аграрної продукції. Отже, контрагент позивача був позбавлений можливості поставити товар в Україну. Вказаний лист підтверджує наявність форс-мажорних обставин, а відповідно наявні підстави для звільнення позивача від відповідальності на період дії таких форсмажорних обставин, що виключає обґрунтованість прийнятого спірного рішення..
Усною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні, від 04.04.2024 закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 23.04.2024.
23.04.2024 адміністративну справу знято з розгляду у зв`язку з оголошенням сигналу повітряної тривоги та справу призначено до розгляду на 14.05.2024 о 09:00 год.
14.05.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.05.2024 о 15:00 год для надання сторонам часу підготувати додаткові пояснення та додаткові заперечення.
15.05.2024 від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області через систему «Електронний суд» надійшо клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, у якому представник відповідача просила відмовити у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.
Представник позивача в судовому засіданні 23.04.2024 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судовому засіданні 23.04.2024 обставини, викладені у відзиві на позов підтримала, проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» зареєстровано 02.04.2019 Криворізькою районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, є платником податку на додану вартість.
Основним видом діяльності ТОВ «О.С.П.АГРО» є: 10.41 виробництво олії та тваринних жирів, а саме: здійснює виробництво олії технічної ріпакової, муки ріпакової олії соняшникової технічної, шрот соняшниковий, макуха, гранульовані пелети з відходів соняшника технічні для спалювання.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області отримано податкову інформацію від Національного банку України від 20.03.2023 №25-0008/59/ДСК щодо порушення ТОВ «О.С.П.АГРО» валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 19.02.2021 №НТ20210219SK за період з 19.02.2021 року по 01.09.2023.
За результатами документальної позапланової виїзної перевірки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено акт від 19.09.2023 №3277/04-36-07-14-04/42922782.
Перевіркою встановлено порушення ч.3 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 19.02.2021 №НТ20210219SK укладеного з нерезидентом ТОВ «Хенань Хуатай зернова та масляна машинобудівельна компанія» (Китай), з урахуванням Постанови НБУ від 07.07.2022 №142 «Про внесення змін до постанови Правління НБУ від 24 лютого 2022 року №18» «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», за що у відповідності до ч.5 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII нараховується пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД.
Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивачем 11.12.2023 подано скаргу до Державної податкової служби України
Вирішуючи правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин).
Згідно ст. 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно із пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі ПК України), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Підпунктом 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Статтею 75 ПК України встановлено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, що проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Підпунктом 78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони згідно з п.86.7 ст.86 ПК України мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Відповідно до пп.86.7.1 акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.
Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до пп.86.7.2 п.86.7 ст.86 ПК України у разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень, контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду.
Підпунктом 86.7.3 передбачено, що платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податку має право надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду.
Відсутність платника податку або його представника, повідомленого в передбаченому цією статтею порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів перевірки.
Отже, п.п. 86.7.2. та 86.7.3. п. 86.7 ст. 86 ПК України передбачено, що у випадку отримання контролюючим органом заперечення на акт перевірки, такий контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався своїм правом та подав заперечення на акт перевірки, до яких додав копії наявних документів.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області на виконання вимог пп. 86.7.2 п. 86.7 ст. 86 ПК України, листом від 03.11.2023 запрошено посадових осіб / представників підприємства ТОВ «О.С.П.АГРО» для взяття участі у розгляді заперечень 08.11.2023 о 11:00 год. в режимі відеоконференції за допомогою Zoom.
Розгляд заперечень відбувся у визначений час за присутності представників підприємства.
Як вбачається з відповіді про результати розгляду заперечень на акт перевірки, яка була складена за результатами розгляду поданих позивачем заперечень, висновки, викладені в акті перевірки від 19.09.2023 року, вирішено залишити без змін.
З огляду на зазначене, судом не встановлено порушення відповідачем процедури проведення перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення за її наслідками.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 року.
Відповідно до пункту 6.1 статті 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Підпунктом 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, встановлено, що на контролюючі органи покладено функцію зі здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.
Підпункт 14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Відповідно до п.п. 14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно з п.15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно із пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За п. 36.1. ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Відповідно до п. 36.5. ст. 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК України).
Згідно із пп.14.1.265 п.14.1 ст.14 ПК України, штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16 січня 2020 року №466-IX, в редакції від 01.01.2021 року, пп. 14.1.162 Податкового кодексу України викладено в такій редакції: «14.1.162. пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».
За змістом статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 №959-ХІІ (далі - Закон №959-ХІІ) встановлено, що зовнішньоекономічна діяльність - діяльність суб`єктів господарської діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності, а також діяльність державних замовників з оборонного замовлення у випадках, визначених законами України, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.
Імпорт (імпорт товарів) - купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб`єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про валюту і валютні операції» №2473, Положенням про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженим постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №5 (далі - Положення) та Інструкцією про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженою постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №7 (далі - Інструкція).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про валюту і валютні операції» №2473-VIII від 21.06.2018 р. (далі - Закон №2473-VIII) Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунку за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
Згідно з положенням ч. 3 ст. 13 Закону України №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Відповідно до п. 21 розділу ІІ Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України №5 від 02.01.2019 року, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Національний банк України" з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи. Правління Національного банку України прийнято Постанову від 24.02.2022 року №18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану (далі - Постанова НБУ №18).
Пунктом 14-2 Постанови №18 встановлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05.04.2022 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України № 2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України №2473-VIII у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
Під час розгляду справи судом встановлено, що між Товариства з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» (покупець) та ТОВ «Хенань Хуатай зернова та масляна машинобудівельна компанія» (Китай) (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт від 19.02.2021 №НТ20210219SK, відповідно якого продавець продає, а покупець купує товари, а саме обладнання.
Загальна вартість контракту 173460,00 євро, яка сплачувалась в наступному порядку:
- не менше ніж за 7 днів до відвантаження товару із заводу, покупець сплачує 121422,00 євро.
Додатковою угодою №1 від 07.06.2021 до контракту були внесені зміни, а саме:
2) порядку доставки (транспортування з заводу до порту Одеса або «Південний»);
3) передбачено умову про те, що виробництво обладнання відбувається протягом 90 днів після отримання 30 % оплати.
Додатковими угодами №2 від 09.08.2021 та №3 від 17.12.2021 були внесені зміни до реквізитів сторін.
За додатковою угодою №4 від 14.02.2022 з переліку обладнання було виключено градирню та монтажний матеріал, у зв`язку з чим вартість контракту стала 155700,00 євро.
Додатковою угодою №5 від 30.08.2022 були внесені наступні зміни:
1) щодо вартості контракту 155250,00 євро, які сплачуються двома частинами:
- 46 600,00 євро протягом 7 днів з моменту підписання;
- 108650,00 євро за 14 днів до відвантаження обладнання із заводу;
2) щодо порядку доставки (транспортування з заводу до Порту Констанца, Румунія, а далі автотранспортом до України).
Додатковою угодою №6 від 26.09.2022 були внесені зміни:
1) найменування обладнання;
2) щодо вартості контракту 284500,00 євро, які сплачуються двома частинами:
- 199000,00 євро за 14 днів до відвантаження обладнання із заводу.
За додатковою угодою №7 від 17.03.2023 були внесені зміни щодо:
1) найменування обладнання;
2) вартості контракту - 359646,00 євро, яка сплачується двома частинами:
- 107900,00 євро протягом 7 днів з моменту підписання,
- 251745,00 євро за 14 днів до відвантаження обладнання із заводу;
3) порядку доставки (транспортування з заводу до порту Одеса), але якщо поставка буде неможлива до порту Одеса, то продавець має право вимагати зміни місця доставки чи продовження строку поставки через форс-мажорні обставини;
4) передбачено умову про те, що виробництво обладнання відбувається протягом 180 днів після отримання 30 % оплати.
Судом встановлено, що на виконання умов зовнішньоекономічного контракту ТОВ «О.С.П.АГРО» здійснило оплату за товар всього на суму 155200,00 євро (екв. 5 792 879,51 грн.), що підтверджується платіжними дорученнями: №3 від 26.10.2022 на суму 85 500,00 євро (екв. 3 084 874 грн.) та №4 від 20.03.2023 на суму 69 700,00 євро (екв. 2 798 005,31 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.
Перевіряючи правильність висновків контролюючого органу про наявність підстав для нарахування пені за несвоєчасне проведення розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом, суд зазначає наступне.
З акту перевірки вбачається, що ТОВ «О.С.П.АГРО» станом на 01.09.2023 допустило порушення граничних строків розрахунків по контракту за платежем від 26.10.2022 на суму 85 500,00 євро на 131 день, тобто з 23.04.2023 по 01.09.2023, у зв`язку з чим нараховано пеню в розмірі 1 349 117,03 грн.
Частинами 6, 7 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» визначено, що у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту). У разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.
Нормативне визначення форс-мажору закріплено в ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», у відповідності до якої форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
За змістом частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Отже, наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, має бути підтверджена в порядку, визначеному Законом. Для цього, будь-яка зі сторін зовнішньоекономічного контракту має право звернутися до компетентного органу країни своєї резидентності для отримання документального підтвердження факту наявності форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), що унеможливлює застосування до відповідної сторони зовнішньоекономічного контракту відповідальності за невиконання (або неналежне виконання) умов такого контракту. Ця обставина також є підставою для звільнення резидента від відповідальності за порушення валютного законодавства.
Так, у зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, який у подальшому неодноразово продовжувався і діє до цього часу.
Отже, в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII.
Щодо наявності форс-мажорних обставин, суд зазначає наступне.
Торгово-промислова палата України ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), та з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у період дії введеного воєнного стану, на сайті ТПП України було розміщено 28.02.2022 року загальний офіційний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Отже, ТПП України підтверджено, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
В ході розгляду справи судом встановлено що зовнішньоекономічний контракт №НТ20210219SK між ТОВ «О.С.П.АГРО» та ТОВ «Хенань Хуатай зернова та масляна машинобудівельна компанія» був укладений 19.02.2021, тобто до моменту введення в Україні воєнного стану.
У подальшому, за додатковою угодою № 7 від 17.03.2023 були внесені зміни до контракту щодо порядку доставки (транспортування з заводу до Порту Одеса) та передбачено умову про, те, що якщо поставка буде неможлива до порту Одеса, то продавець має право вимагати зміни місця доставки чи продовження строку поставки через форс-мажорні обставини.
Через військові дії деякі морські порти були закриті, поновлення роботи морських портів Одеса, Чорноморськ, Південний та відновлення судноплавства було можливе виключно для суден, які були задіяні в експорті аграрної продукції (інформація міститься в Листі ДП «Одеський морський торговельний порт» від 31.07.2023 № 41-15/1-126/321), тож, контрагент не міг здійснити доставку товару в Україну.
Крім того, контрагент надав лист-повідомлення від 09.10.2023 про те, що лбладнання готове до відвантаження та поставки в Україну.
Отже, контрагент здійснив відправлення даного товару на адресу позивача 27.10.2023, що підтверджується коносаментом № ZH 231000329.
Вказані обставини додатково свідчать про наявність форс-мажорних обставин у вигляді неможливості продавцем виконати умови цього контракту в зазначений період часу і є підставою для перенесення строків поставки і звільнення ТОВ «О.С.П.АГРО» від відповідальності на період дії таких форс-мажорних обставин.
З вищевикладеного вбачається, що порушення ТОВ ТОВ «О.С.П.АГРО» строків розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності було здійснено з об`єктивних причин.
Водночас, суд зазначає, що пунктом 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Крім того, у зв`язку з введенням воєнного стану прийнято Закон України «Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану».
У відповідності до цього Закону, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнили пунктом 69.9: для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
У подальшому, пункт 69.9 був викладений в новій редакції, а саме: «тимчасово, до 01.08.2023 року, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».
Отже, на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи покладено обов`язок щодо контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків.
З аналізу викладеного вбачається, що оскільки контроль за дотриманням строків розрахунків в іноземній валюті покладено на контролюючі органи, а саме на податкові органи, то дія норм п.69.9 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України поширюється й на правовідносини, які випливають із Закону України «Про валюту і валютні операції».
Щодо ч. 3 ст. 3 Закону України «Про валюту та валютні операції», яка передбачає, що у разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону, суд зазначає, що будь-які неточності, колізії чи туманне правове визначення відповідної норми ПК України має тлумачитись на користь платника податків.
Так, згідно положень підпункту 4.1.4 п. 4.1. ст. 4 та п. 56.21 ст. 56 ПК України, платник податків має право обирати найбільш сприятливу норму Податкового кодексу України чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відповідно до вимог принципу правової визначеності, правозастосовний орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.
Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права. Конституційний Суд України зазначає, що елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 № 17-рп/2010).
Як вказав Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Ольссон проти Швеції», норма національного закону не може розглядатися як право, якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини поняття "якість закону" означає, щонаціональне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії»). Окрім того, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).
Вимога щодо «якості закону» та обов`язок суду застосувати найбільш сприятливий для особи спосіб тлумачення закону, який не відповідає визначеним критеріям якості закону, ґрунтуються передусім на положеннях ч. 1 ст. 57 Конституції України, яка встановлює, що кожному гарантується право знати свої права і обов`язки.
Із цієї конституційної норми вбачається те, що у випадку встановлення судом того факту, що закон сформульований у спосіб, який не дозволяє особі знати свої права і обов`язки, застосування (тлумачення) такого закону повинно відбуватися судом на користь особи, яку позбавили (звузили) на підставі цього закону певного права або встановили (розширили) для неї нові обов`язки.
З аналізу викладено, суд доходить висновку, що положення п. 69.9. Підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України поширюються на правовідносини з приводу строків розрахунків в іноземній валюті, зокрема, щодо зупинення строків їх перебігу.
За таких умов, перебіг строку за експортно-імпортними операціями, які були здійснені платниками податків за період з 07.03.2022 по 01.08.2023 розпочинає обчислюватися з 02.08.2023.
Перебіг строку розрахунків за платежем від 26.10.2022 розпочався з 02.08.2023 і на момент проведення перевірки - 01.09.2023 становив 30 днів.
Таким чином, на момент проведення перевірки граничний строк розрахунків не закінчився, отже, позивачем не було порушено ч. 3 ст.13 ЗУ «Про валюту і валютні операції».
Згідно з п.109.1 ст.109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Статтею 112 ПК України встановлені загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Так, у відповідності до п.112.1 ст.112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.112.2 ст.112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Пунктом 112.7 ст.112 ПК України визначено, що якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.
Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.
Таким чином, враховуючи, що судом не встановлено допущення порушення позивачем граничних строків проведення розрахунків, виключається юридична відповідальність ТОВ «О.С.П.АГРО» за ст. 112 Податкового кодексу України.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 20 236,76 грн., що документально підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 29.02.2024.
Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 20 236,76 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 173-183, 193, 241-246, 250, 251, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 30 травня 2024 року.

Суддя Н.Є. Сліпець