Справа № 620/17777/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про:

визнання неправомірною бездіяльності відповідача не виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.06.2022 по 10.08.2022 (50 робочих днів*554,86 грн), тобто 27743 грн;

зобов`язання відповідача виплатити заробітну плату за період з 01.06.2022 по 10.08.2022 (50 робочих днів * 554,86 грн), тобто 27743 грн; виплату перевести на картковий рахунок позивача в Райфайзен банк "Аваль" IBAN НОМЕР_1 , ІНП НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що незважаючи на перебування з 01.06.2022 по 10.08.2022 з Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області в трудових відносинах, заробітна плата за вказаний період не виплачена.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.06.2022 по 26.06.2022 в розмірі 9262,62 грн. з відрахуванням з вказаної суми установлених податків та інших обов`язкових платежів.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 та прийняти нове рішення, яким зарахувати до вимушеного прогулу, час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі № 826/17843/14, а саме з 02.06.2022 по 10.08.2022 включно, у розмірі 27743 грн (50 робочих днів вимушеного прогулу середньоденну заробітну плату 544,86 грн), зобов`язати відповідача сплатити відповідні податки за його рахунок.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 29.05.2024.

29.04.2024, під № 17267 до суду від Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

06.05.2024, під № 18364 від сторони позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.06.2022 у справі № 826/17843/14 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі позов було задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. від 27.10.2014 року № 2239 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_2 ), з органів внутрішніх справ на підставі п. п. 1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" від 16.09.2014 року № 1682-VI та п. 62 "а" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, поновлено ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_2 ), з 27.10.2014 року на посаді першого заступника начальника Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області - начальника слідчого управління, з дня, наступного після дня його звільнення, тобто з 28.10.2014 року, стягнуто з Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2014 року по 01.06.2022 року у розмірі 1 034 689, 14 грн. (один мільйон тридцять чотири тисячі шістсот вісімдесят дев`ять гривень, 14 копійок), звернуто до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_2 ), з 27.10.2014 року на посаді першого заступника начальника Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області - начальника слідчого управління, з дня, наступного після дня його звільнення, тобто з 28.10.2014 року, звернуто до негайного виконання рішення суду у частині стягнення з Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_2 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 11 442,06 грн. (одинадцять тисяч чотириста сорок дві гривні, 06 копійок) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105827634).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.06.2022 № 382 о/с, позивача на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.06.2022 у справі № 826/17834/14 у частині, яка допущена до негайного виконання, було поновлено на посаді першого заступника начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області - начальника слідчого управління, з дня, наступного після дня його звільнення, тобто з 28.10.2014 (а.с. 12).

Наказом УМВС України в Чернігівській області від 10.08.2022 № 1 о/с, позивача було звільнено зі служби у запас Збройних Сил 10.08.2022 (а.с. 13).

Позивач, вважаючи, що відповідач зобов`язаний виплати йому заробітну плату за період з 01.06.2022 по 10.08.2022, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що:

- виходячи з встановлених судом обставин та наведених правових норм, постанова суду від 01.06.2022 по справі № 826/17843/14 в частині поновлення позивача на посаді була фактично виконана 27.06.2022. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого ОСОБА_1 за період з 02.06.2022 по 26.06.2022, а відтак, вказаний термін є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток відповідно до вимог чинного трудового законодавства України підлягає відшкодуванню позивачу;

- таким чином, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.06.2022 по 26.06.2022 в розмірі 9262,62 грн (17 робочих днів вимушеного прогулу * середньоденну заробітну плату 544,86 грн);

- щодо позовних вимог в частині стягнення заробітної плати з 27.06.2022 по 10.08.2022 включно, суд зазначив про те, що позивача на виконання рішення суду наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.06.2022 № 382 було поновлено на відповідній посаді, а тому з 27.06.2022 позивачу повинна виплачуватись заробітна плата, а не середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- разом з тим, судом встановлено, що згідно довідки Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 29.12.2023 № 357 позивач після поновлення на посаді у період часу з 01.06.2022 по 10.08.2022 на службу до УМВС України в Чернігівській області не виходив, службових обов`язків у вказаний період не виконував. Крім того, згідно наданої позивачем трудової книжки, останній з 15.01.2020 по 09.08.2022 працював на посаді виконавчого директора ТОВ «Малак Т» (а.с. 8-11);

- позивач також в позовній заяві зазначив, що в період поновлення його на посаді і до звільнення жодних інших посад в системі МВС України йому не пропонувалось, робочим місцем не забезпечувався та не міг виконувати посадові обов`язки;

- за таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за період з 27.06.2022 по 10.08.2022.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк:

- ст. 235 КЗпП України, серед іншого, передбачено, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню;

- обов`язок по працевлаштуванню незаконно звільненого працівника покладений на роботодавця, яким у випадку реорганізації державної установи є її правонаступник, якому передані відповідні завдання і функції;

- виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного донуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі (у даному випадку 10.08.2022, екземпляри відповідних наказів з датами ознайомлення позивача зберігаються у відповідача) і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків;

- апелянт вважає, що період з 02.06.2022 по 10.08.2022 слід вважати періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного трудового законодавства України, як підлягає відшкодуванню, як компенсація у розмірі 27743 грн (50 робочих днів вимушеного прогулу * середньоденну заробітну плату 544,86 грн).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно норм ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перш за все, колегія суддів наголошує на тому, що апеляційний перегляд здійснюється в частині вимог та доводів апеляційної скарги позивача, який не погоджуючись з висновками суду першої інстанції в чатсині, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 та прийняти нове рішення, яким зарахувати до вимушеного прогулу, час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі № 826/17843/14, а саме з 02.06.2022 по 10.08.2022 включно, у розмірі 27743 грн (50 робочих днів вимушеного прогулу середньоденну заробітну плату 544,86 грн), зобов`язати відповідача сплатити відповідні податки за його рахунок.

Оскільки відповідачем не було подано апеляційну скаргу, його доводи у відзиві на апеляційну скаргу про порушення позивачем строку на звернення до суду з позовом, не розглядаються та не перевіряються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заявленим предметом спору в даній справі є визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача виплатити позивачу заробітну плату за період з 01.06.2022 по 10.08.2022.

Так, згідно норм ст. 94 КЗпП, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У свою чергу, за змістом приписів абз. 1 та 2 ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За змістом ст.. 236 КЗпП, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Тож, з наведеного слідує, що поняття заробітна плата та середній заробіток за час випушеного прогулу/за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді не є тотожними та містять у собі різне як нормативне регулювання так і змістове навантаження.

Як вбачається з матеріалів справи, негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.06.2022 про поновлення ОСОБА_1 на роботі не відбулося, натомість, тільки 27.06.2022 наказом Міністерства внутрішніх справ України № 382 о/с, позивача було поновлено на посаді першого заступника начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області - начальника слідчого управління, з дня, наступного після дня його звільнення, тобто з 28.10.2014 (постанова суду про поновлення позивача на посаді була фактично виконана 27.06.2022).

У цій частині суд першої інстанції дійшов висновку про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого ОСОБА_1 за період з 02.06.2022 по 26.06.2022, а відтак, вказаний термін є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток відповідно до вимог чинного трудового законодавства України підлягає відшкодуванню позивачу.

Водночас, предметом даного спору є питання невиплати позивачу заробітної плати за період з 01.06.2022 по 10.08.2022 (а.с. 3), проте у вказаній частині рішення суду першої інстанції судом апеляційної не переглядається, оскільки відповідачем не подано апеляційну скаргу.

Натомість, апелянт вважає, що оскільки з наказом від 27.06.2022 про поновлення його на посаді на виконання рішення суду його було ознайомлено лише 10.08.2022, тому період з 02.06.2022 по 10.08.2022 слід вважати періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного трудового законодавства України, як підлягає відшкодуванню, як компенсація у розмірі 27743 грн (50 робочих днів вимушеного прогулу * середньоденну заробітну плату 544,86 грн).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині в якості належних, позаяк, фактично на стадії апеляційного розгляду позивач змінює предмет спору з нарахування заробітної плати на стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, що не передбачено приписами КАС України.

У разі, якщо особа вважає, що його невчасно було поновлено на посаді на виконання рішення суду, останній має право на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, водночас, питання нарахування заробітної плати, є іншою правовою категорією.

Дійсно, за змістом ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однак, колегія суддів вважає, що у даному випадку приписи КАС України наведені вище не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вихід за межі позовних вимог задля повного захисту прав особи може здійснюватись у межах одного предмету спору, а не загалом у спірних правовідносинах, вимоги по якім не були заявлені позивачем. Тому, питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, незабезпечення позивача робочим місцем після поновлення на посаді, несвоєчасне виконання рішення суду, не є предметом даного спору.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

В.В. Кузьменко