Справа № 580/6270/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6270/23 Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку,

У С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.03.2021 по 20.06.2023;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.03.2021 - дня звільнення по день фактичного розрахунку - 20.06.2023.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що у день звільнення відповідач не провів виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення. У червні 2023 року на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2023 у справі №580/10890/21, відповідач нарахував та виплатив позивачу недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні, врахувавши для її розрахунку індексацію грошового забезпечення, в сумі 15008,82 грн, тобто із значною затримкою. З посиланням на ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, позивач просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 р. адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8534,34 (вісім тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн 34 коп з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду у письмовому провадженні на 22.05.2024.

Також, до суду від відповідача надійшла апеляційна скарга, в якій наголошено на порушенні норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, з огляду на що, апелянт просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з наявністю апеляційної скарги відповідача, по якій не було вирішено питання про відкриття апеляційного провадження, розгляд 22.05.2024 не здійснювався.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2024 відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено до розгляду у письмовому провадженні на 29.05.2024.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг позивача та відповідача, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області та відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області (по особовому складу) від 26.02.2021 № 91 о/с, був звільнений 03.03.2021 зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

При обрахунку одноразової грошової допомоги відповідач не включив до грошового забезпечення позивача індексацію грошового забезпечення як додатковий вид грошового забезпечення.

Так, рішенням від 28.11.2022 у справі № 580/10890/21 Черкаський окружний адміністративний суд зобов`язав Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні, врахувавши для її розрахунку індексацію грошового забезпечення та надбавку за службу в умовах режимних обмежень.

Постановою від 30.05.2023 Шостий апеляційний адміністративний суд рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 змінив, виклавши абзац третій резолютивної частини таким чином: «Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні, врахувавши для її розрахунку індексацію грошового забезпечення».

Відповідач на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2023 у справі №580/10890/21 у червні 2023 року виплатив позивачу недоотриману частину одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 15008,82 грн.

11.06.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.03.2021 по до день фактичного розрахунку.

Відповідач листом від 13.07.2023 № 29/Г-75 повідомив позивача, що нарахування та виплата грошового забезпечення поліцейських здійснюється згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 та Порядком та умовами від 06.04.2016 № 260. Наведеними нормативними документами не визначено поняття середнього заробітку, тому здійснити нарахування та виплату середнього заробітку неможливо.

Вважаючи, що має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з врахуванням принципу справедливості та співмірності, становить 8534,34 грн, при цьому, навівши мотивування таким висновкам.

Позивач, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує на те, що позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за ст. 117 КЗпП. Позивач вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для зменшення суми компенсації, та мав присудити до виплати всю передбачену законом суму, адже законодавець чітко сформулював розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який не може бути стягнутий більше як за 6 місяців.

Відповідач у апеляційній скарзі наголошує на тому, що на спірні правовідносини приписи КЗпП не поширюються. Спірна сума, з приводу затримки виплати якої виник спір, не є сумою, що належали до виплати позивачу станом на день звільнення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, стаття 116 КЗпП України, викладена у новій редакції та передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Слід зазначити про те, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, повідомити працівника про нараховані суми виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, також були внесені зміни до статті 117 КЗпП України, зокрема, частина перша цієї статті передбачає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Частиною другою вказаної статті, передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області (по особовому складу) від 26.02.2021 № 91 о/с, був звільнений 03.03.2021 зі служби в поліції.

Відповідач на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2023 у справі № 580/10890/21 у червні 2023 року виплатив позивачу недоотриману частину одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 15008,82 грн.

Таким чином, на теперішній час, максимальний розмір середнього заробітку (грошового забезпечення), який може бути стягнути з відповідача на користь позивача слід обчислювати таким чином: 778,56 * 183 = 142 476,48 гривень, де середньоденна заробітна плата - 778,56 гривень, час затримки шість місяців, що складає 183 календарних дня.

Як свідчать матеріали справи, загальний розмір виплаченої недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням для її розрахунку індексації грошового забезпечення на виконання судового рішення у справі № 580/10890/21 склав 15008,82 грн.

Згідно з довідкою від 29.04.2021 № 620/29/01-2021 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2019 по 03.03.2021, позивачу на день звільнення було нараховано грошове забезпечення у сумі 7963,71 грн. Також, відповідно до довідки про нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 від 29.04.2021 № 621/29/01-2021, позивачу була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 228062,50 грн. Тобто, при звільненні позивачу будо нараховано всього 236026,21 грн.

Ураховуючи недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням для її розрахунку індексації грошового забезпечення (15 008,82 грн), загальна сума до виплати складала 236026,21 + 15 008,82 грн = 251035,03 грн, що становить 100%. Так, частка недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням для її розрахунку індексації грошового забезпечення від вказаної суми складає: 15008,82 х100/251035,03 = 5,99%.

Оскільки період затримки розрахунку при звільненні, за який може бути визначено відшкодування (з урахуванням чинної редакції ст. 117 КЗпП) становить не більш як за шість місяців, кількість днів у вказаному періоді становить 183 дні. Як було зазначено вище, з урахуванням середнього заробітку позивача (778,56 грн) сума відшкодування становить 142476,48 грн (778,56 * 183).

Водночас, враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 8534,34 грн (142476,48 грн х 5,99 %).

Як вже зазначалося раніше, до спірних правовідносин слід застосовувати статтю 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, а тому, з відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців.

Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У даному випадку, загальний розмір виплачених коштів на виконання рішення суду склав 15008,82 грн.

Тобто, заявлена сума компенсації, з сумою, з якої виникло просточення виплати заробітної плати, склала 15008,82 грн, що є явно непропорційним та перевищує її в рази, що обґрунтовано давало суду першої інстанції підсатви для розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі зменшенням такої суми, що відповідає принципав справедливості та пропорційності.

Проте, з огляду на очевидну неспівмірність несвоєчасно виплачених сум при звільнені позивача з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а також наявністю судового спору щодо виплати індексації, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям співмірності, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за спірний період становить саме визначена судом сума, при цьому, визначення критеріїв та розрахунку суми компенсації, є дискрецією суду, адже чітких вимог законодавство не регламентує.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що грошова сума за затримку розрахунку при звільненні, виконує саме компенсаторну функцію, та яка не є належним/фіксованим заробітком позивача. Фактично, позивач, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, не погоджується із методологією обраного судом першої інстанції способу розрахунку компенсації (не більше ніж за 6 місяців) та самою присудженою сумою, однак, законодавство не містить чітких вимог та формули розрахунку, тому, вказане питання лежить у площині свободи розсуду суду, однак, апелянт не посилається на норму матеріального права, яку, на його думку, порушив суд першої інстанції. До того ж, затримка відбулась не суми грошового забезпечення, а лише його складової.

Доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними, позаяк, на спірні правовідносини застосовуються норми загального законодавства, позаяк, спеціальні норми не регулюють вказане питання.

Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що, дійсно, відповідач, всупереч нормам чинного законодавства, не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні, а тому, наявні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, водночас, вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано застосував принцип співмірності та визначив, що середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні має бути виплачений позивачеві. Однак, не в заявленій до стягнення сумі, яка не співмірна із самою сумою, що не була йому виплачена.

Тож, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Є.О. Сорочко