Справа № 460/3344/24
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2024 року м. Рівне №460/3344/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної установи "Рівненський слідчий ізолятор"
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" в якому просить суд:

визнати бездіяльність Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" щодо невиплати нарахованої одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у сумі 492506,04 грн, нарахованої грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 28771,13 грн - протиправною;

стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у сумі 492506,04 грн;

стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у суму 28771,13 грн;

зобов`язати Державну установу "Рівненський слідчий ізолятор" сплатити до бюджету суму податку з доходів фізичних осіб, а саме з доходу, який отримає позивач за стягнення грошової допомоги при звільненні зі служби, грошової компенсації вартості за неотримане майно.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що з боку Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" було порушено вимоги ст.ст. 47 та 116 КЗпП України щодо повного розрахунку у день його звільнення. Стверджує, що посадовими особами відповідача протиправно невиплачено грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в порушення вимог законодавства. Також йому протиправно невиплачено одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, оскільки посилання відповідача у листі відповіді на те, що відповідач є державною, не прибутковою установою, яка фінансується з Державного бюджету, та, відповідно, й усі бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявністю відповідного бюджетного призначення є хибними. Позивач вважає бездіяльність такою, що порушує його право на соціальний захист. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 03.04.2024 позовна заява залишалася без руху.

Ухвалою суду від 10.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву з доказами на обґрунтування своєї позиції, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Так, у відзиві вказав, що кошти на здійснення виплати грошової допомоги та нарахувань грошової компенсації за неотримане речове майно виділяються відповідно до плану асигнувань за поточний рік загального фонду бюджету, в якому поточні видатки за КЕКВ 2210 відсутні. У зв`язку з чим виникає неможливість здійснення нарахувань вихідної допомоги та грошової компенсації за неотримане речове майно, оскільки дане питання регулюється Генеральною дирекцією Державної кримінально-виконавчої служби України, до якої позивачу варто звернутися особисто. Враховуючи, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації вартості за неотримане речове майно буде проведена відразу після фінансування Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України відповідних видатків просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою від 23.04.2024 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд српави з викликом сторін.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 01.06.2016 по 31.12.2023 проходив службу у Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор", де перебував на грошовому та речовому забезпеченні.

Наказом по особовому складу від 28.12.2023 №224/ОС-23 звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідно до частини 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України " та пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

При звільненні зі служби ОСОБА_1 не було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у розмірі 492506,04 грн та грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 28771,13 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати зазначених сум, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у даній справі регулюються Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію», Законом України від 23 червня 2005 року № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»), наказом Міністерства юстиції від 28 березня 2018 року №925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - Порядок №925/5).

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають такий же соціальний захист який мають поліцейські, а також порядок і умови проходження служби.

Згідно з частиною 6 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» пенсійне забезпечення та соціальний захист працівників кримінально-виконавчої служби здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, державну службу, соціальний захист.

Відповідно до частин 1-3 статті 9 Закону №2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Отже, положеннями статті 9 Закону №2262-ХІІ, з урахуванням положень частини 6 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», передбачено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні працівникам кримінально-виконавчої служби за умови наявної на час звільнення вислуги років - 10 років і більше, розмір у умови виплати якої визначені статтею 9 Закону №2262-ХІІ.

Частиною першою статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Як вбачається відповідно до листа Державної установи "Рівненського слідчого ізолятора" від 20.03.2024 №04-1739 сума нарахованої одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби ОСОБА_1 становить 492506,04 грн.

Судовим розглядом не встановлено, а відповідачем не доведено того, що ним здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні позивача у розмірі 492506,04 грн.

Також, порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 р. № 578 (далі - Порядок №578).

За умовами п. 2 Порядку № 578 речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Згідно із п. 8 Порядку № 578 речове майно особистого користування видається особам із числа персоналу безоплатно за нормами забезпечення № 1-5, а інвентарне майно - за нормами № 6-13.

Право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають:

особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади;

курсанти - з дня зарахування їх до списків закладів освіти;

спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами, - з дня призначення на відповідні посади.

Видача речового майна в особисте користування проводиться згідно з антропометричними даними (зріст, об`єм грудей, шиї, голови, розмір взуття).

Відповідно до п. 9 Порядку № 578 забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в міжрегіональних територіальних органах, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, закладах освіти, державній установі «Центр пробації» та уповноважених органах з питань пробації, державній установі «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» та закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби, державній установі «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», на підприємствах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі, на підприємстві здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи, підприємства про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а в разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи, підприємства.

Приписами п. 27 Порядку № 578 встановлено, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати підписання наказу про звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення).

Згідно з п.60 Порядку №578 передбачено, що для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було виплачено позивачеві компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 28771,13 грн., що нарахована згідно з довідкою Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» від 04.04.2024 №09-2207 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми законодавства та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що після звільнення позивача зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України за ним зберігається право на грошову компенсацію вартості за невикористане речове майно, у зв`язку з чим бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті позивачеві грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 28771,13 грн., є протиправною.

Відповідна правова позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 23.08.2019 р. у справі №2040/7697/18 та від 30.07.2020 р. у справі №820/5767/17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст.77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор», що полягає у невиплаті позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у сумі 492506,04 грн та нарахованої грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 28771,13 грн,

Є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача на те, що виплата відповідних сум виплачується лише за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, з огляду на те, що, по-перше, жодних доказів на підтвердження наведеного відповідачем суду надано не було; по-друге, зазначені відповідачем обставини не звільняють його від обов`язку виконати вимоги нормативно-правових актів, які є чинними та не скасовані у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача, що полягає у невиплаті позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у сумі 492506,04 грн та грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 28771,13 грн, суд приходить до висновку, що відповідач, вчинивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що своєю бездіяльністю відповідач порушив права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності протиправною, у зв`язку з чим позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню.

Також підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача одноразову грошової допомоги при звільненні зі служби у сумі 492506,04 грн та грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 28771,13 грн, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача щодо не нарахування і не виплати позивачеві відповідних сум та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, в даному випадку, є саме стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень наведених нарахованих коштів, що направлено на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 КАС України.

Разом з тим, відповідно до статті 168 пункту 168.5 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 44).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Відповідно до пункту 4 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 5 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

З огляду на вищенаведене, на користь позивача підлягає стягнення з відповідача грошової компенсації за неотримане речове майно із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у сумі 492506,04 грн та нарахованої грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 28771,13 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у сумі 492506,04 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у суму 28771,13 грн із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Рівненський слідчий ізолятор" судовий збір у розмірі 5212,77 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 31 травня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Державна установа "Рівненський слідчий ізолятор" (вул. Дворецька, 116,м. Рівне,Рівненська обл., Рівненський р-н,33001, ЄДРПОУ/РНОКПП 08564400)

Суддя С.М. Дуляницька