Справа № 300/1159/24
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" травня 2024 р. справа № 300/1159/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області:
зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 18.11.2001 по 03.05.2007 на посаді водія, механіка в ТОВ "Авто Транс експрес", рф; з 01.12.2017 по 06.02.2009, з 15.04.2009 по 26.03.2010 на посаді механіка в ПП ОСОБА_2 , рф; з 10.09.2010 по 31.05.2011, з 18.08.2011 по 01.05.2012, з 09.07.2012 по31.08.2012, з 31.10.2012 по 30.04.2013, з 13.08.2013 по 30.04.2014, з 05.08.2014 по 30.04.2015, з 23.12.2015 по 13.07.2016, з 25.11.2016 по 01.11.2017, з 12.12.2017 по 23.12.2020 на посаді механіка водія, механіка в ТОВ "Рент Інвест", рф;
здійснити перерахунок пенсії по інвалідності з моменту призначення пенсії у зв`язку із зарахуванням до страхового стажу періоди роботи з 18.11.2001 по 03.05.2007 на посаді водія, механіка в ТОВ "Авто Транс експрес", рф; з 01.12.2017 по 06.02.2009, з 15.04.2009 по 26.03.2010 на посаді механіка в ПП ОСОБА_2 , рф; з 10.09.2010 по 31.05.2011, з 18.08.2011 по 01.05.2012, з 09.07.2012 по31.08.2012, з 31.10.2012 по 30.04.2013, з 13.08.2013 по 30.04.2014, з 05.08.2014 по 30.04.2015, з 23.12.2015 по 13.07.2016, з 25.11.2016 по 01.11.2017, з 12.12.2017 по 23.12.2020 на посаді механіка водія, механіка в ТОВ "Рент Інвест", рф.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у листопаді 2023 році звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про зарахування до страхового стажу період роботи з 18.11.2001 по 23.12.2020 у рф згідно записів трудової книжки та трудових договорів. Однак, відповідач листом від 06.12.2023 повідоми про відмову в зарахуванні наведених вище періодів роботи, з огляду на те, що з 01.01.2023 рф припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
Позивач у вказаний строк недоліки позовної заяви усунув.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.
28.08.2023 до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Івано-Франківській області (а.с.22-25). Згідно відзиву відповідач щодо задоволення позовної заяви заперечив. Аргументував, що до загального страхового стажу позивача не зараховано спірні періоди роботи на території рф згідно трудової книжки, у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 РФ участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. На підставі вищевикладеного, представник відповідача вважає позов безпідставним, необґрунтованим та просить відмовити в задоволенні вимог позивача.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23.12.2020 перебувавє на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи (зальне захворювання) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування". (а.с.13).
Позивач, у зв`язку з досягненням 60-річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою від 02.11.2023 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, з урахуванням періоду роботи з 18.11.2001 по 19.05.2019 у ТОВ "Рент-Фнвест" в районі Крайньої Півночі відповідно до трудової книжки та трудового договору від 06.07.2018 (а.с.18).
з 18.11.2001 по 03.05.2007 на посаді водія, механіка в ООО "Авто Транс Експрес" (російська федерація);
з 01.12.2007 по 06.02.2009 з 15.04.2009 по 26.03.2010 на посаді механіка в ПП ОСОБА_2 (російська федерація);
з 10.09.2010 по 31.05.2011, з 18.08.2011 по 01.05.2012, з 09.07.2012 по 31.08.2012, з 31.10.2012 по 30.04.2013, з 13.08.2013 по 30.04.2014, з 05.08.2014 по 30.04.2015 з 23.12.2015 по 13.07.2016, з 25.11.2016 по 01.11.2017, з 12.12.2017 по дату звернення за призначенням пенсії на посаді водія, механіка в ООО "Рент Інвест" (російська федерація).
Позивач, вважаючи такі дії пенсійного органу щодо не зарахування спірного періоду роботи до її страхового стажу протиправними, звернувся до суду з даним адміністративними позовом.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
Водночас, у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058).
Частинами 1 та 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно зі статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 18.11.2001 (а.с.9-17) підтверджується, що позивач, серед іншого:
- 18.11.2001 прийнятий водієм І класу в ТОВ "Авто Транс Експрес" (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №1);
- 25.12.2004 переведений на посаду механіка (запис №2);
- 03.05.2007 звільнений за власним бажанням (запис №3);
- 01.12.2007 прийнятий на посаду механіка в ПП ОСОБА_2 (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №6);
- 06.02.2009 звільнений за власним бажанням (запис №7);
- 15.04.2009 прийнятий на посаду механіка В ПП ОСОБА_2 (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №8);
- 26.03.2010 звільнений за власним бажанням (запис №9);
- 10.09.2010 прийнятий водієм автомобіля в ТОВ "Рент Інвест" (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №10);
- 31.05.2011 звільнений за власним бажанням (запис №11);
- 18.08.2011 прийнятий на посаду механіка в ТОВ "Рент Інвест" (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №12);
- 31.01.2012 звільнений за власним бажанням (запис №13);
- 01.02.2012 прийнятий на посаду механіка в ТОВ "Рент Інвест" (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №14);
- 01.05.2012 звільнений за власним бажанням (запис №15);
- 09.07.2012 прийнятий на посаду механіка в ТОВ "Рент Інвест" (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №16);
- 31.08.2012 звільнений за власним бажанням (запис №17);
- 31.10.2012 прийнятий на посаду механіка в ТОВ "Рент Інвест" (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №18);
- 22.01.2013 звільнений за власним бажанням (запис №19);
- 23.01.2013 прийнятий на посаду механіка в ТОВ "Рент Інвест" (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №20);
- 30.04.2013 звільнений за власним бажанням (запис №21);
- 13.08.2013 прийнятий на роботу механіка в ТОВ "Рент Інвест" (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №22);
- 30.04.2014 звільнений за власним бажанням (запис №23);
- 05.08.2014 прийнятий на роботу механіка в ТОВ "Рент Інвест" (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №24);
- 30.04.2015 звільнений за власним бажанням (запис №24);
- 23.12.2015 прийнятий на роботу механіка в ТОВ "Рент Інвест" (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №26);
- 13.07.2016 звільнений за власним бажанням (запис №27);
- 25.11.2016 прийнятий на роботу механіка в ТОВ "Рент Інвест" (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №28);
- 01.11.2017 трудовий договір розірвано за ініціативою робітника (запис №29);
- 12.12.2017 прийнятий на роботу на посаду механіка в ТОВ "Рент Інвест" (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №30);
- 05.07.2018 трудовий договір розірвано за ініціативою робітника (запис №31);
- 06.07.2018 прийнятий на роботу на посаду механіка в ТОВ "Рент Інвест" (республіка Коми, м. Усінськ, район Крайньої Півночі) (запис №32).
Суд зазначає, що відповідно до п. 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Так, підпунктом "д2 пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 29 вересня 1967 року скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених ст. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції "Про надання пільг особам, що працюють в районі Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі", затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати 16.12.1967 №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" і від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.02.2021 у справі №266/258/16.
Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:
1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;
2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Водночас, варто наголосити, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.
Як встановлено судом на підставі записів трудової книжки, та відповідачем не заперечується, позивач у спірні періоди, працював на роботах в районах Крайньої Півночі, а саме Республіка Кома, м. Усінськ.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року, відповідно до якої Усінський район Республіки Коми відноситься до районів Крайньої Півночі.
Окрім того, суд звертає увагу, що позивачем спірний період роботи підтверджено також й іншими документами, які надавались пенсійному органу.
Для підтвердження наведених періодів роботи позивачем також надавались пенсійному органу із заявою від 02.11.2023 та до суду з позовною заявою такі документи: архівну довідку від 28.12.2017 №1828, довідку від 30.04.2013, довідку від 30.04.2013 ПП ОСОБА_2 , довідку про доходи від 14.02.2017 №3, довідку від 30.04.2018 №55, довідку від 30.04.2018 №39, довідку від 06.05.2020 №6, довідку від 06.05.2020 №5, трудовий договір від 18.11.2001 №1, додаткову угоду до трудового договору від 18.11.2001 №1, трудовий договір від 01.12.2007 №116, трудового договору від 01.12.2007, додаткову угоду №1 до трудового договору від 01.12.2007, трудовий договір від 15.04.2009 №34, трудовий договір від 10.09.2010 №20, трудовий договір від 18.08.2011 №12, трудовий договір від 01.02.2012 №4, трудовий договір від 09.07.2012 №12, трудовий договір від 31.10.2012 №18, трудовий договір від 23.01.2013 №9, трудовий договір від 13.08.2013 №28, трудовий договір від 05.08.2014 №4, трудовий договір від 23.12.2015 №27, трудовий договір від 12.12.2017 №ЕТ30, трудовий договір від 06.07.2018 (а.с.21-59).
Таким чином, суд погоджується із позивачем, що факт його роботи в районах Крайньої Півночі підтверджено всіма необхідними документами, зокрема, записами в трудовій книжці, трудовими договорами, архівними довідками, довідками тощо.
Як наслідок, не зарахування пенсійним органом до загального страхового стажу позивача спірних періодів роботи в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні є протиправним, оскільки періоди роботи з 18.11.2001 по 03.05.2007, з 01.12.2007 по 06.02.2009, з 15.04.2009 по 26.03.2010, з 10.09.2010 по 31.05.2011, з 18.08.2011 по 31.01.2012, з 01.02.2012 по 01.05.2012, з 09.07.2012 по 31.08.2012, з 31.10.2012 по 22.01.2013, з 23.01.2013 по 30.04.2013, з 05.089.2014 по 30.04.2015, з 23.12.2015 по 13.07.2016, з 25.11.2016 по 01.11.2017, з 12.12.2017 по 05.07.2018, з 06.07.2018 по 23.12.2020 в районах Крайньої Півночі підлягають пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.
Аналогічна позиція щодо зарахування в пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців викладена Верховним Судом у постанові від 22.02.2021 у справі №266/258/16.
Така правова позиція Верховного Суду відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Посилання ж відповідача на обов`язкову наявність у трудовій книжці штампу підприємства про поширення пільг щодо кратного обчислення стажу роботи суд відхиляє, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Крім того, щодо тверджень відповідача, що копія трудового договору від 06.12.2018 б/н не пронумерована, не прошнурована та належним чином не завірена, тому до розгляду не підлягає, суд наголошує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Також, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Щодо доводів відповідача про неможливість зарахування до страхового стажу періодів роботи на території рф з огляду на те, що з 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, суд зазначає таке.
Питання пенсійного забезпечення регулюються, а також регулювалися на момент набуття позивачем страхового стажу двосторонніми угодами в цій галузі, а також Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), згідно із статтею 1 якої, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством країни, на території якого вони проживають.
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання.
Для визначення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої із цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до введення в дію цієї Угоди.
За змістом цих норм стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.
Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації.
Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993 (чинної як на момент набуття позивачем стажу, так і на момент звернення за пенсією), трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Як судом уже встановлено вище, у позивача є в наявності трудова книжка серії НОМЕР_2 від 18.11.2001 (а.с.9-17), яка надана пенсійному органу при зверненні за призначенням пенсії по інвалідності та при зверненні із заявою про перехід на пенсію за віком та яка містить усі необхідні записи, зокрема і про період роботи на території російської федерації у період з 18.11.2001 по 23.12.2020 і, відповідно, підтверджує стаж роботи позивача протягом спірних періодів.
Суд констатує, що жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці ОСОБА_1 немає, тобто позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться відповідні записи про спірні періоди роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Вказані записи у трудовій книжці скріплені і засвідчені підписами вповноважених осіб роботодавця та відповідними печатками, не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.
Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція щодо того, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж особи, викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Спірні правовідносини свідчать, що єдиною підставою для неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи є висновок пенсійного органу про те, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31.12.1991.
Однак, такі висновки є необґрунтованими і безпідставними, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 була чинна як для України, так і для росії в спірні періоди роботи позивача. А те, що 24.02.2022 російська федерація країна-агресор повномасштабно вторглась на територію України, не може нівелювати право особи, в даному випадку позивача, на справедливе пенсійне забезпечення.
Також суд зазначає, що відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" (далі Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.
Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття позивачем відповідного стажу.
Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Окрім цього, відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ст. 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
При цьому, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В Рішенні Конституційного Суду №1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України). Проте, Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
За статтею 1511 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим. справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Таким чином, суд констатує, що оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації.
Отже, при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, пенсійним органом не може бути відмовлено у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії, які мали місце до вказаних подій.
Враховуючи викладене та з огляду на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування спірних періодів роботи на території російської федерації та, як наслідок, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача спірні періоди роботи на території російської федерації з 18.11.2001 по 03.05.2007, з 01.12.2007 по 06.02.2009, з 15.04.2009 по 26.03.2010, з 10.09.2010 по 31.05.2011, з 18.08.2011 по 31.01.2012, з 01.02.2012 по 01.05.2012, з 09.07.2012 по 31.08.2012, з 31.10.2012 по 22.01.2013, з 23.01.2013 по 30.04.2013, з 05.089.2014 по 30.04.2015, з 23.12.2015 по 13.07.2016, з 25.11.2016 по 01.11.2017, з 12.12.2017 по 05.07.2018, з 06.07.2018 по 23.12.2020.
Щодо питання про порушення строку звернення до суду в частині позовних вимог про здійснення перерахунку пенсії по інвалідності з моменту призначення пенсії (23.12.2020), то таке вирішено судом в ухвалі від 30.05.2024.
Вказане, на думку суду, буде забезпечувати реалізацію передбаченого у статті 2 КАС України завдання адміністративного судочинства, а саме справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
В рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку пенсійний орган не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.11.2001 по 03.05.2007, з 01.12.2007 по 06.02.2009, з 15.04.2009 по 26.03.2010, з 10.09.2010 по 31.05.2011, з 18.08.2011 по 31.01.2012, з 01.02.2012 по 01.05.2012, з 09.07.2012 по 31.08.2012, з 31.10.2012 по 22.01.2013, з 23.01.2013 по 30.04.2013, з 05.089.2014 по 30.04.2015, з 23.12.2015 по 13.07.2016, з 25.11.2016 по 01.11.2017, з 12.12.2017 по 05.07.2018, з 06.07.2018 по 23.12.2020.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Главач І.А.