Справа № 520/14809/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

з питання прийняття позову до розгляду

та відкриття провадження в адміністративній справі

31 травня 2024 р. справа №520/14809/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову

Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобожанське-Агро" (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління ДПС у Харківській області
провизнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 23.04.2024р. №3 про зменшення від`ємного значення суми ПДВ за липень 2023 року по податковій декларації від 21.08.2023р. № на суму 1.928.259,00 грн.,

встановив:

За формальними зовнішніми критеріями (форма, зміст, обсяг приєднаних документів) стан оформлення матеріалів позову у цілому відповідає вимогам ст.ст.25, 26, 122, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Указане зумовлює прийняття рішення про відкриття провадження у справі.

Представником заявника у позові заявлено клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом у судове засідання.

Суд відмічає, що означене клопотання не містить взагалі будь-якої аргументації.

Вирішуючи юридичну долю клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом у судове засідання, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Як то передбачено ч.1 ст.12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

У силу приписів ч.1 ст.260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Положення ч.1 ст.260 КАС України кореспондують положенням п.4 ч.9 ст.171 КАС України.

Отже, саме у позові або у приєднаних до позову документах заявник повинен викласти такий обсяг доводів та доказів в підтвердження таких доводів про існування реальних (а не уявних) причин для розгляду конкретної справи за правилами загального позовного провадження або за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням відкритого судового засідання.

Позов заявника не містить таких доводів та доказів, котрі б зумовлювали формування у суду переконання про існування реальної потреби за правилами загального позовного провадження або за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням відкритого судового засідання.

Натомість, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з п. 4 ч. 4 ст. 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 23.04.2024р. №3 суб"єктом владних повноважень не може бути заявлено взагалі жодних вимог про стягнення грошових коштів у будь-якій сумі, позаяк наслідками цього правовоог акту індивідуальної дії є виключно зменшення від`ємного значення суми ПДВ за липень 2023 року по податковій декларації з ПДВ від 21.08.2023р. № на суму 1.928.259,00 грн., а не виникнення податкового обов"язку з приводу здійснення учасником суспільних відносин будь-якого платежу на користь Державного бюджету України.

У силу правового висновку ухвали Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2024р. у справі №990/88/24 відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) однією з істотних гарантій справедливого судового розгляду є публічний судовий розгляд.

При цьому практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не в кожному випадку (рішення ЄСПЛ від 08 грудня 1983 року у справі «Аксен проти Німеччини» (Axen v. Germany), заява № 8273/78; рішення ЄСПЛ від 25 квітня 2002 року у справі «Варела Ассаліно проти Португалії» (Varela Assalino v. Portugal), заява № 64336/01). У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Також ЄСПЛ у рішенні від 26 травня 1988 року у справі «Екбатані проти Швеції» (Ekbatani v. Sweden), заява № 10563/83зазначив, що якщо розгляд справи в суді першої інстанції був публічним, відсутність «публічності» при розгляді справи в другій і третій інстанціях може бути виправданою особливостями процедури в цій справі. Якщо апеляційна скарга стосується виключно питання права, залишаючи осторонь фактичні обставини справи, то вимоги статті 6 Конвенції можуть бути дотримані і тоді, коли заявнику не було надано можливості бути заслуханим в апеляційному чи касаційному суді особисто.

Суд відмічає, що сформульовані в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2024р. у справі №990/88/24 правові позиції є цілком релевантними дійсним обставинам спірних правовідносин, де спір склався із суто питання права відносно належності оформлення первинних документів у вигляді податкових накладних, віднесених заявником на розрахунки з державою по ПДВ, в частині достатності розкриття змісту господарської операції.

При цьому, суд зважає, що за правилами ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.ст.185, 187, 188, 198, 200, 201 Податкового кодексу України усі обставини господарських операцій у цілях справляння ПДВ за загальним правилом повинні оформлюватись учасниками суспільних відносин шляхом складання відповідних письмових документів.

Відтак, заслуховування саме усних пояснень та позицій учасників спору з приводу правильності оформлення податкових накладних в частині належності та достатності розкриття змісту конкретної господарської операції наразі не сприймається судом у якості об"єктивної умови доступу до суду, позаяк такі пояснення можуть бути подані до суду у вигляді письмових процесуальних документів.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.12, ч.4 ст.257 КАС України на даний спір не поширюється дія імперативного правила відносно форми адміністративного судочинства.

Ознак існування значного суспільного інтересу до розгляду справи судом не виявлено, підстави для визнання спору складним відсутні, адже зміст, характер та правова природа спірних правовідносин, предмет доказування, обсяг та характер доказів ані поодинці, ані у поєднанні не зумовлюють складності даної справи.

Наявності інших факторів, котрі б спричиняли доцільність розгляду справи у порядку загального позовного провадження та перелічені у ч.3 ст.257 КАС України, судом не знайдено.

Для повного та всебічного встановлення обставин справи ані характер спірних правовідносин, ані предмет доказування в даному спорі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, а в обґрунтування зворотного позивачем жодних доводів не наведено, унаслідок чого клопотання про розгляд даної справи в загальному позовному провадженні є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Окремо суд повторно наголошує на тому, що спір склався у правовідносинах з приводу виконання приватною особою податкового обов`язку та справляння податків (зборів), де усі обставини повинні мати документальну фіксацію.

Доводів про існування у межах цієї справи виняткового випадку стосовно неможливості з`ясування судом об`єктивної істини без використання у якості джерел здобуття об`єктивних даних про обставини, котрі входять до предмету доказування, інших доказів, окрім письмових документів, текст процесуального документу відповідача не містить.

З огляду на ч.4 ст.12, ч.3 ст.257, ч.4 ст.257, ч.6 ст.262 КАС України ініційований спір підлягає вирішенню у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) осіб.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4, 12, 171, 173, 175, 241-243, 248, 256, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1.Прийняти позов до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі. Копії даної ухвали направити учасникам справи. Роз`яснити, що надсилання процесуальних документів буде здійснюватись за указаними у позові адресами. Сповістити, що інформація відносно справи може бути отримана за посиланням: http://court.gov.ua/fair/sud2070.

2. Клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження - залишити без задоволення. Клопотання представника позивача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні - залишити без задоволення.

3.Здійснювати розгляд та вирішення справи одноособовим складом суду у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) осіб.

4.Зобов`язати відповідача подати до суду: 1) відзив на позов, де чітко та однозначно зазначити про те, які з викладених у позові обставин визнаються, а які заперечуються; 2) усі докази на підтвердження власних аргументів проти позову, а також повного, вичерпного і всебічного висвітлення обставин спору, а також спростування доводів заявника, зокрема, але не виключно (докази про обсяг та зміст повноважень контролю, а також про привід для їх реалізації; докази про будь-яке листування, що передувало прийняттю рішення про призначення перевірки (заходу контролю чи нагляду; далі за текстом - перевірки); докази дотримання процедури прийняття рішення про призначення перевірки, текст цього акту, відомості про доведення цього акту до відома зобов`язаної особи; направлення на перевірку/посвідчення на перевірку; докази вибуття працівників органу публічної адміністрації для проведення перевірки; матеріали проведеної перевірки; докази вчинення особою протиправного діяння; винесене на підставі матеріалів перевірки рішення; поепізодний розрахунок штрафних (фінансових) санкцій за кожним окремим платежем; докази відповідності закону здійсненого владного волевиявлення, зокрема, дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України; докази сповіщення особи про прийняте відносно неї рішення; а також будь-які інші докази, котрі доводять необґрунтованість позову); усі матеріали, які використовувались суб"єктом владних повноважень при винесенні оскарженого правового акту індивідуальної дії; докази відповідності оскарженого рішення вимогам ч.2 ст.2 КАС України тощо; 3) письмові пояснення та докази з приводу існування поважних причин ненадання відзиву на позов - у строк не пізніше 15 днів з дати одержання цієї ухвали.

5. Запропонувати сторонам подати до суду відповідь на відзив та заперечення протягом трьох календарних днів від одержання відповідних процесуальних документів разом з доказами про таку дату. Роз`яснити, що про неможливість подання доказів слід письмово повідомити суд протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали. Зобов`язати сторони письмово і завчасно сповістити суд про намір реалізувати право на подачу процесуальних документів, котре залежить виключно від розсуду особи (подача відповіді на відзив, заперечень тощо).

6.Роз`яснити наявність процесуальних прав і обов`язків, передбачених ст.44, 45, 47, 60, 131 КАС України та неприпустимість як зловживання процесуальними правами, так і недобросовісного виконання процесуальних обов`язків.

7.Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко