Справа № 520/5758/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 р.Справа № 520/5758/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2024, (головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., повний текст складено 30.01.24 року) по справі № 520/5758/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати накази ГУ НП в Харківській області:

№ 296 від 03.06.2022 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

№ 289 о/с від 14.06.2022, яким ОСОБА_1 звільнено згідно з Законом України «Про національну поліцію» за п. 6 ч. 1 ст. 77 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з 14.06.2022 без виплати грошового забезпечення з 01.05.2022 по 03.06.2022;

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області з 14.06.2022;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне забезпечення (заробіток) за час вимушеного прогулу за період з 01.05.2022 по 03.06.2022 та з 14.06.2022 по дату поновлення на службі;

- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, нарахування та виплати на його користь середньомісячного забезпечення (заробітку) за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

В обґрунтування позову зазначив, що з 2010 проходив службу в органах міліції, в подальшому поліції, з 09.02.2021 проходив службу в Ізюмському РУП ГУ НП в Харківській області на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції. З дня введення воєнного стану, знаходився за місцем виконання посадових обов`язків та виконував накази свого безпосереднього керівництва, при цьому, накази чи розпорядження щодо евакуації або виїзду з місця несення служби не отримував. Майже с початку воєнних дій на території м. Ізюм зник мобільний зв`язок та електропостачання, через що позивач не мав доступу до мережі Інтернет та відповідно до месенджерів «Viber», «WhatsApp», «Telegram», електронної пошти.

При цьому, зауважував, що намагався якомога швидше покинути м. Ізюм та з`явитись до безпосереднього чи вищого керівництва для подальшого проходження служби.

Отже, на думку позивача, ним не вчинено дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності на службі в період з 01.05.2022 по 03.06.2022 без поважних підстав, невиконання усного наказу керівників ГУ НП в Харківській області та не взяття участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

З урахуванням наведеного вважав, що спірні накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби є протиправними та просив їх скасувати.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 позов залишено без розгляду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2023 ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2022 скасовано, справу направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.06.2022 року № 296 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області за №289 о/с від 14 червня 2022 року, яким ОСОБА_1 звільнено згідно з Законом України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII за п.6 ч.1 с.77 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України з 14.06.2022, без виплати грошового забезпечення з 01.05.2022 по 03.06.2022.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП в Харківській області з 15.06.2022.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеною прогулу за період з 15.06.2022 по 23.01.2024, виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_1 за квітень - травень 2022 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допущено до негайного виконання.

Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам вчинення позивачем дисциплінарного проступку, не врахував, що матеріалами службового розслідування підтверджено не виконання ОСОБА_1 наказу керівника евакуюватися у строк до 30.04.2022 на підконтрольну Україні територію та прибути за місцем дислокації підрозділу, для несення служби та виконання своїх функціональних обов`язків, відсутність його на службі з 01.05.2022 по 03.06.2022 без поважних підстав та, як наслідок, правомірне накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 у позові фактично визнав обставини невиконання протягом вищенаведеного періоду функцій поліцейської служби, невжиття будь-яких заходів із забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України. Водночас, за своєю формою, змістом та суттю таке діяння явно та очевидно належить до кола чітко визначених законом дисциплінарних проступків поліцейського.

Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги тривалий строк звернення позивача до суду як з часу звільнення зі служби, так і з дня звільнення м. Ізюм з окупації, що підтверджує доводи відповідача про небажання останнього проходити службу в поліції.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 з 13.08.2010 проходив службу в органах міліції, з 07.11.2016 в Національній поліції, з 09.02.2021 на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області.

09.05.2022 до ГУ НП в Харківській області надійшов рапорт начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 про те, що ним 28.04.2022 підлеглим працівникам, в тому числі ОСОБА_1 було надано усний наказ у строк до 30.04.2022 евакуюватись на підконтрольну Україні територію та прибути за місцем дислокації підрозділу для несення служби та виконання своїх функціональних обов`язків. Проте, станом на 01.05.2022 вказаний поліцейський до евакуйованого підрозділу для проходження служби не прибув, відсутній на службі без поважних причин та відповідно до виконання своїх функціональних обов`язків не приступив (т. 1 зв.б. а.с. 198- а.с. 199).

10.05.2022 ГУ НП в Харківській області прийнято наказ № 608 "Про призначення та проведення службового розслідування", з метою з`ясування обставин, викладених у рапорті начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області від 09.05.2022 (т. 1 а.с. 203-206).

Під час службового розслідування відповідачем опитано, зокрема, начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 , начальника відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , здійснені телефонні дзвінки, направлені смс-повідомлення на номер телефону, месенджери «Viber», «WhatsApp» «Telegram», а також на електронну пошту ОСОБА_1 про необхідність прибуття до ГУ НП в Харківській області, про що складено акти від 24.05.2022 огляду електронної комунікації та про відмову від надання письмових пояснень та його наслідками 03.06.2022 складено висновок службового розслідування (т. 1 а.с. 21-40).

За висновком службового розслідування ОСОБА_1 порушено ч. 1 ст. 8, пунктів 1,2 ч. 1 ст. 18, п. 24, ч. 1 ст. 23 та ч. 2 ст. 24 Закону України Про Національну поліцію України, ч. 2 ст. 19 Конституції України, пункти 1, 2, 4, 8, 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 2 абз. 1 наказу Національної поліції України від 08.04.2022 № 242, п. 1 наказу ГУ НП в Харківській області від 15.08.2016 № 818 та визнано за необхідне застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби.

Також у висновку вказано, що з 01.05.2022 по 03.06.2022 старший сержант поліції ОСОБА_1 без поважних причин був відсутній на службі, не виконав усний наказ керівників щодо необхідності у строк до 30.04.2022 евакуюватися з окупованих територій та прибути до місця дислокації, визначеного керівництвом ГУ НП в Харківській області, для проходження служби, виконання своїх функціональних обов`язків, а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Пунктом 26 наказу начальника ГУ НП в Харківській області від 03.06.2022 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області» вирішено за вчинення дисциплінарного проступку поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції (т. 1 а.с. 12-19).

В наказі зазначено про вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 , що виразився у відсутності на службі без поважних причин з 01.05.2022 по 03.06.2022, тим самим скоївши прогули.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 14.06.2022 № 289 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено із служби в поліції з 14.06.2022 за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) (т. 1 а.с. 20).

Позивач вважаючи накази протиправними та необґрунтованими, звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності на службі без поважних причин з 01.05.2022 по 03.06.2022.

З огляду на викладене, суд першої інстанції скасував спірні накази, поновив ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області з 15.06.2022 та зобов`язав Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити на його користь середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеною прогулу за період з 15.06.2022 по 23.01.2024, виходячи з грошового забезпечення за квітень - травень 2022 року.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Частиною 1 ст.8 Закону №580-VIII визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1,2 ст.18 Закону №580-VIII поліцейській зобов`язаний 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Статтею 24 Закону №580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно з ч.1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до пунктів 1,2, 4,8,13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

Відповідно до ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до вимог абзаців другого та третього пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 (далі Правила етичної поведінки) під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Згідно з ч.10 ст. 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок проведення службових розслідувань в органах поліції, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення станом на час виникнення спірних правовідносин визначався Порядком проведення службового розслідування у Національній поліції України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Порядок №893, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до п. 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з п. 7 розділу V Порядку №893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту).

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Отже, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення дисциплінарних проступків, зокрема, невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

З огляду на зазначене нормативне регулювання, колегія суддів зазначає, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України "Про ведення воєнного стану" №64/2022 введено воєнний стан на території України, який внаслідок продовження триває по теперішній час.

Судом встановлено, що позивач на час введення воєнного стану проходив службу в Ізюмському РУП ГУ НП в Харківській області.

Загальновідомими є обставини, що м. Ізюм Харківської області з початку військової агресії зазнавало артилерійських та ракетних обстрілів, з квітня по вересень 2022 р. перебувало в тимчасовій окупації.

Підставою для проведення службового розслідування слугував рапорт від 09.05.22 ОСОБА_2 в якому зазначено про відсутність позивача на службі без поважних причин в період з 01.05.2022 по 03.06.2022.

В якості доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді безпідставної відсутності на службі відповідач надав висновок службового розслідування, письмові пояснення працівників поліції, акти огляду електронної комунікації та про відмову від надання письмових пояснень.

Так, за висновками судового розслідування, ОСОБА_1 не виконав усний наказ керівників від 28.04.2022 щодо необхідності у строк до 30.04.2022 евакуюватися з окупованих територій та прибути до місця дислокації, визначеного керівництвом ГУ НП в Харківській області, з 01.05.2022 по 03.06.2022 без поважних причин був відсутній на службі, а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Опитаний начальник Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 пояснив, що 24.02.2022 особовий склад підрозділу було зібрано по тривозі у зв`язку з веденням військового стану в Україні. З поліцейськими, які прибули до Ізюмського РУП проведено цільовий інструктаж та видано закріплену табельну вогнепальну зброю. 03.03.2022 військовослужбовці РФ окупували територію м. Балаклія та деякі населенні пункти Ізюмського району Харківської області. 01.04.2022 після неодноразових спроб війська РФ окупували усю територію м. Ізюм та Ізюмського району, в результаті чого окремі поліцейські підрозділу опинились в окупації. Поліцейські Ізюмського РУП, які залишились на окупованій території за можливості виходили на зв`язок зі своїми безпосередніми керівниками особисто або через інших поліцейських, з якими перебували в бомбосховищах міста та підвальних приміщеннях будівель.

Полковник поліції ОСОБА_2 зазначив, що за його вказівкою керівниками служб та особисто ним встановлювалися місця перебування кожного поліцейського Ізюмського РУП. Крім цього, вівся облік підлеглого особового складу, який не виходив на зв`язок з моменту окупації міста та району або була відсутня інформація про їх місце знаходження.

28.04.2022 відбулася нарада керівництва ГУНП в Харківській області на якій було дано усний наказ керівникам щодо доведення до кожного підлеглого поліцейського про необхідність виїзду з окупованої території до 30.04.2022. Даний наказ в підрозділі було доведено заступникам та усім підпорядкованим керівникам служб.

На час проведення службового розслідування на окупованій території знаходилось 58 поліцейських Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, які періодично за можливості виходять на зв`язок (38 Ізюмський РУП, 12 відділ поліції № 1 Ізюмського РУП, 2 - відділення поліції № 1 Ізюмського РУП, 6 - СПД № 1 Ізюмського РУП). На даний час вказані поліцейські до евакуйованого підрозділу, розташованого в м. Барвінкове Ізюмського району Харківської області не прибули, до виконання своїх посадових обов`язків не приступили.

Опитаний начальник відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_3 пояснив, що 28.04.2022 ним виконувалась вказівка начальника підрозділу про необхідність негайного виходу особового складу з окупації в строк до 30.04.2022. У зв`язку з цим здійснювались телефонні дзвінки на контактні номери, якими користуються підлеглі поліцейські, зокрема, поліцейському ВРПП старшому сержанту поліції ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_1 .

В ході службового розслідування, з метою з`ясування вищевказаних причин та умов, а також реалізації можливості щодо надання письмового пояснення з вищезазначених обставин, дисциплінарною комісією були здійснені телефонні дзвінки, в тому числі ОСОБА_1 , проте телефон був поза зоною обслуговування.

Крім цього, Дисциплінарною комісією на виконання вимог ст. 27 Дисциплінарного статуту був здійснений виклик ОСОБА_1 за допомогою смс повідомлення, повідомлення у месенджери «Viber», «WhatsApp» «Telegram», а також на електронну пошту з запрошенням прибути 19.05.2022 до ГУНП в Харківській області для надання письмових пояснень (акт огляду засобів електронної комунікації від 24.05.2022).

Проте позивач не прибув до ГУНП в Харківській області, про що був складений акт про відмову від надання пояснень (т. 1 зв.б. а.с. 197 а.с. 198).

В свою чергу, ОСОБА_1 як в суді першої, так і апеляційної інстанції зазначав, що 24.02.2022 знаходився за місцем несення служби у м. Ізюм та виконував накази свого безпосереднього керівництва. З 24.02.2022 відбувалися бойові дії в м. Ізюм та на початку квітня місто опинилось під тимчасовим контролем російських окупантів.

19.03.2022 він з дружиною та двома неповнолітніми дітьми перебували у будинку родичів, в цей час до будинку приїхали окупанти, повідомили про обізнаність проходження позивачем служби в органах поліції та вимагали здати зброю, погрожували фізичною розправою, шантажували дітьми та дружиною.

Повідомив, що мав лежачу мати, яку не міг залишити саму та виїхати. 05.06.2022 через погіршення її стану, на велосипеді поїхав до Ізюмської ЦРЛ викликали швидку, на якій мати привезли до лікарні, де вона 06.06.2022 померла.

Також, звертав увагу, що як працівник поліції намагався виконувати свої обов`язки, надавав необхідну допомогу сусідам, іншим мешканцям міста, в міру можливості слідкував за порядком, запобігав крадіжкам.

Майже з початку воєнних дій на території місця роботи та проживання позивача зник мобільний зв`язок та електропостачання, через що він не мав доступу до мережі Інтернет та відповідно до месенджерів «Viber», «WhatsApp», «Telegram», електронної пошти та з цього часу керівництво з ним на зв`язок не виходило. Жодних наказів від керівників поліції про залишення окупованої території до 30.04.2022 та про проведення відносно нього службового розслідування він не отримував.

Звертав увагу, що м. Ізюм постійно перебувало під обстрілами окупантів, отже у ОСОБА_1 була відсутня об`єктивна можливість виїхати з міста за відсутності коридорів для виїзду.

Разом з тим, незважаючи на вказані обставини, позивач вживав всіх можливих заходів щодо евакуації на підконтрольну територію України та одразу, як вдалося залишити окуповану територію, він з`явився до ГУ НП у Харківській області для подальшого проходження служби.

З огляду на вказані вище обставини, позивачем також було наголошено на обставинах того, що жодного усного чи письмового наказу 28.04.2022 і в подальшому від керівництва Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області або керівництва вищого рівня про необхідність у строк до 30.04.2022 евакуюватися на підконтрольну Україні територію, він не отримував.

Надаючи оцінку встановленим під час судового розгляду справи обставинам, поясненням позивача та підставам притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, суд першої інстанції вірно зазначив, що матеріали службового розслідування не містять та відповідачем не надано належних доказів доведення позивачу усного наказу начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області про евакуацію у строк до 30.04.2022 на підконтрольну територію України та прибуття за місцем дислокації підрозділу для несення служби, як і доказів наявності у позивача можливості евакуюватися з окупованої території у період з 01.05.2022 по 03.06.2022, тобто доказів відсутності на службі без поважних причин.

Пояснення начальника відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 достеменно не свідчать про доведення до ОСОБА_1 усного наказу щодо негайного виходу з окупації в строк до 30.04.2022, з урахуванням того, що у висновку службового розслідування зазначено про перебування телефону позивача поза зоною обслуговування.

Доказів направлення будь-яких повідомлень з приводу доведення до позивача усного наказу від 28.04.2022 засобами електронного зв`язку ані матеріали службового розслідування, ані матеріали справи не містять.

Також факт відсутності позивача на службі в спірний період не задокументований відповідачем належними доказами.

Крім того, відповідачем не доведено, що позивач був обізнаний про проведення службового розслідування, оскільки лист на електронну пошту ОСОБА_1 та СМС у месенджерах «Telegram» не містять відмітку щодо їх перегляду, а доказів направлення повідомлень через «WhatsApp», «Viber» взагалі не надано.

Згідно ч. 3 статті 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Приписами п. 30 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.

Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.

У разі встановлення поважних причин відсутності поліцейського до наказу по особовому складу, яким виконується застосоване до нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції, вносяться зміни щодо дати його виконання.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту у разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Згідно п.28 та п.130 статті 2 Закону України "Про електронні комунікації" електронна комунікація (телекомунікація) - передавання та/або приймання інформації незалежно від її типу або виду у вигляді електромагнітних сигналів за допомогою технічних засобів електронних комунікацій: технічні засоби електронних комунікацій - обладнання, у тому числі із встановленим програмним забезпеченням, станційні та лінійні споруди, призначені для організації електронних комунікаційних мереж.

Отже, особа, яка проводить службове розслідування та здійснює ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання до позивача застосованого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів поліції не зобов`язана впевнитись, чи призвело використання електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника до комунікації з особою відносно якої проводиться перевірка - а саме отримання ним відповідного наказу та дати такого отримання.

Відповідно до п.7 ст.1-1 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Колегія суддів зазначає, що згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій 25.04.2022 № 75, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2022 р. № 453/37789, було затверджено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року.

Згідно розділу VI "Харківська область" до них станом на квітень 2022 було віднесено, зокрема, території Ізюмського району, а саме: Ізюмська міська територіальна громада.

Водночас, судом встановлено, що позивач був позбавлений можливості здійснювати комунікацію відповідно до положень чинного в Україні законодавства, що було обумовлено відсутністю у останнього можливості стабільно використовувати будь-які форми електронної комунікації (відсутність мобільного зв`язку від операторів України, відсутність можливості користування мережею Інтернет).

В силу приписів статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком може вважатись лише винна, протиправна дія чи бездіяльність поліцейського.

Відтак, враховуючи, що до суду не надано доказів доведення до відома позивача наказів про необхідність прибуття до відповідного підрозділу в строк до 30.04.2022 та відсутність доказів можливості залишення останнім окупованої території, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вина позивача матеріалами службового розслідування не встановлена, а дисциплінарна комісія у цьому конкретному випадку не здійснила всебічного, повного та об`єктивного дослідження та встановлення обставин діяння позивача як поліцейського, а відтак до дисциплінарної відповідальності його притягнуто безпідставно.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції тривалого строку звернення позивача до суду як з часу звільнення зі служби, так і з дня звільнення м. Ізюм з окупації колегія суддів вважає такими, що беззаперечно не свідчать про небажання ОСОБА_1 проходити службу в поліції, як стверджує відповідач.

Крім того, обставинам строку звернення позивача до суду надавалась оцінка Другим апеляційним адміністративним судом під час ухвалення постанови від 06.09.2023 у цій справі, в якій суд апеляційної інстанції визнав підстави такого пропуску поважними.

Доводи апелянта про визнання позивачем обставин невиконання з 01.05.2022 до 04.06.2022 функцій поліцейської служби, невжиття будь-яких заходів із забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України колегія суддів вважає помилковими та такими, що не ґрунтуються на доказах.

Як вже зазначалось, відсутність на роботі у вищенаведений період позивач обґрунтовує перебуванням на тимчасово окупованій території та неможливістю виїду на територію України.

Колегія суддів наголошує, що не вихід працівників на роботу внаслідок ведення воєнних дій та пов`язаних з ними обставин, зокрема перебування на тимчасово окупованій території, не свідчить беззаперечно про їх відсутність на службі без поважних причин.

Зазначене обумовлено необхідністю збереження життя та здоров`я таких працівників та їх сімей і не може вважатися як відсутність на роботі без поважних причин.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Висновки службового розслідування ґрунтуються лише на поясненнях керівників поліцейських, за відсутності доказів доведення їх наказів до позивача, без з`ясування всіх обставин, відсутності доказів фіксації неявки позивача на службі, без врахування особи позивача, ступеня його вини, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, його попередньої поведінки, ставлення до служби.

Колегія суддів уважає загальновідомим той факт, що після початку окупації територіальної громади Ізюмського району, були відсутні будь-які офіційно визнані гуманітарні коридори, які б надавали можливість позивачу безпечно та без ризику для життя покинути окуповану територію. Більш того, позивач як працівник державного органу України, знаходячись в окупації, перебував в постійній небезпеці та під тиском окупаційної адміністрації, відмовився співпрацювати з незаконними квазіутвореннями та в подальшому знайшов можливість покинути небезпечну територію, що свідчить про свідому громадянську позицію та відданість Присязі поліцейського.

За відсутності в матеріалах справи жодних доказів того, що позивач співпрацював з окупантами та здійснював колабораційну діяльність, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за відсутність на роботі без поважних причин та визначення в якості неповажної причини перебування на окупованій території явно свідчить про однобічність висновків службового розслідування та незаконність оскаржуваних наказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що висновки відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог ч. 1 ст. 8, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч. 2 ст. 24 Закону України "Про Національну поліцію", ч.2 ст.19 Конституції України, п.1, 2, 4, 8, 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 2 абзацу 1 наказу Національної поліції України від 08.04.2022 № 242, п. 1 наказу ГУНП в Харківській області від 15.08.2016 № 818, є такими, що не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування наказів ГУНП в Харківській області від 03.06.2022 № 296 в частині застосування до поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області Барвєнова М.М. дисциплінарного стягнення та від 14.06.2022 № 289 о/с, яким позивача звільнено із служби в поліції, а також поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області з наступного дня за днем звільнення (14.06.2022), а саме з 15.06.2022.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції не визначив його розмір, що є порушенням ст.235 КЗпП України.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988).

Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І цього ж Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку №260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин та діяв на час звільнення позивача, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, суд має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Зазначене відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постанові від 24.10.2018 у справі №820/5932/16.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року (справа № 11-134ас18) підтримала правову позицію, сформульовану раніше Верховним Судом України, та вказала, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Втім, зобов`язавши Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 15.06.2022 по 23.01.2024, судом першої інстанції не було вказано розмір виплати, а також не проведено розрахунок розміру виплати в мотивувальній частині судового рішення, а тому в цій частині судове рішення підлягає зміні, шляхом викладення в новій редакції.

Верховний Суд у постановах від 14 березня 2018 року у справі №822/1832/16, від 24 жовтня 2018 року у справі №820/5932/16, від 19 червня 2019 року у справі №2-а-1648/00(2-а/215/15/16), від 01 серпня 2019 року у справі № 820/1446/17, від 24 жовтня 2019 року у справі №826/26589/15 вказує, що при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд повинен навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, правильним є обчислення календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби та прийняття судом рішення про поновлення на посаді, кількість днів вимушеного прогулу складає 588 днів.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 , розмір середньоденного грошового забезпечення, отриманого за березень квітень 2022 р. складав 386,54 грн за день, а в травні 2022 р. нарахування та виплати його позивачу не відбувалося.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача складає 227 285,52 грн (588 днів х 386,54 грн).

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні.

За змістом частини першої ст. 317 КАС України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, суд першої інстанції, зробивши висновок про стягнення середнього заробітку, без зазначення точної суми за період вимушеного прогулу неправильно застосував норми матеріального права, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити судове рішення, виклавши абзац п`ятий резолютивної частини рішення в іншій редакції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 по справі № 520/5758/23 змінити, виклавши абзац п`ятий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 227 285,52 грн (двісті двадцять сім тисяч двісті вісімдесят п`ять гривень 52 коп.) за період з 15.06.2022 по 23.01.2024.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 по справі № 520/5758/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 31.05.2024 року