Справа № 560/3332/24
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3332/24
РІШЕННЯ

іменем України

31 травня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Гнап Д.Д. розглянувши адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, на загальну суму 14895,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2023 №373 та з врахуванням проведеного розрахунку при звільненні відповідача, належало утримати з останнього кошти за недоніс речового майна в сумі 8524,00 грн та за інвентарне речове майно, яке було втрачено в сумі 6371,13 грн. У добровільному порядку кошти не повернуто.

Копія ухвали про відкриття провадження була надіслана відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресою, яка зазначена у Єдиному державному демографічному реєстрі, однак на адресу суду повернувся конверт із вкладенням, із відміткою про причини повернення "Не вручено. Відмова від одержання".

В той же час, суд враховує, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом належних процесуальних дій.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року по справі №814/1469/17 та від 23 червня 2020 року по справі №640/740/19.

Інших засобів зв`язку, за якими відповідач може бути повідомлений у встановлені законодавством строки, позивачем не повідомлялось, оскільки вони йому невідомі. Матеріали справи таких відомостей також не містять. За таких обставин, судом вжито всіх доступних заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом.

Відзиву на позов від відповідача не надходило.

Оскільки, відповідач правом на подання відзиву не скористався, відповідно до вимог частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.03.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.03.2024 клопотання військової частини НОМЕР_1 задоволено. Продовжено військовій частині НОМЕР_1 строк для усунення недоліків, визначених в ухвалі Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі № 560/3332/24, до 29 березня 2024 року.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.04.2024 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.12.2023 №373, солдата ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира військової частини, у зв`язку з самовільним залишенням частини, звільненого з військової служби у запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 58-РС від 29.06.2023 згідно підпункту «В» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання).

З 09 грудня 2023 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, в тому числі речового. Абзацом 13 та 14 пункту 40 даного наказу визначено утримати грошові кошти за недоніс речового майна у сумі 8524 грн. 00 коп. та за інвентарне речове майно, яке було втрачено в сумі 6371 грн. 13 коп., відповідно.

Отримання речового майна відповідачем підтверджується карткою обліку військового майна особистого користування № 595.

У зв`язку з відсутністю добровільного відшкодування відповідачем вказаної суми, позивач звернувся з позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовані Законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацами 1, 2 частини 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 1 Закону України від 21.09.1999 №1075-XIV "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" (далі - Закон №1075-XIV) військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна, зокрема, належить речове майно.

Відповідно до вимог статті 9-1 Закону №2011-ХІІ, наказу Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 "Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту" відповідач під час проходження був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном.

Наказом №232 від 29.04.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898, затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі - Інструкція №232).

Інструкція №232 визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції №232 у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Відповідач звільнений з військової служби відповідно до підпункту «В» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання), а тому, останній зобов`язаний відшкодувати суму за недоніс речового майна та за інвентарне речове майно.

Суд зазначає, що правилами абзацу 2 пункту 9 розділу І Інструкції №232 визначено, що строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування, що видається військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, обчислюються з дня виникнення в них права на його отримання. Речове майно особистого користування обліковується за місяцем виникнення права на отримання цього майна.

З наявних в матеріалах справи довідок - розрахунків № 90 від 01.11.2023 року, №91 від 01.11.2023 року слідує, що з відповідача не було утримано грошові кошти за недоніс речового майна в сумі 8524,00 грн та не було утримано грошові кошти за інвентарне речове майно, яке було втрачено в сумі 6371,13 грн.

Положеннями статті 12 Закону України від 03.10.2019 №160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" визначено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Позивач довів правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача завданих державі збитків в особі військової частини НОМЕР_1 , натомість відповідач не надав суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому адміністративному позові, та доказів добровільної сплати зазначеної суми боргу на момент розгляду справи.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Судові витрати, сплачені позивачем при поданні позовної заяви, відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, на загальну суму 14895 (чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) грн 13 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 )
Відповідач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )

Головуюча суддя Д.Д. Гнап