Справа № 300/3199/24
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" травня 2024 р. справа № 300/3199/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльність неправомірною та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач 1, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (надалі, також відповідач 2, ГУ ПФУ в Черкаській області), в якому просить:
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в ВАТ "Снятинавто" з 01.07.2000 по 05.06.2003, періоди отримання допомоги по безробіттю з 12.06.2003 по 15.09.2003, з 09.10.2006 по 29.03.2007 та період отримання матеріальної допомоги в період професійної підготовки відповідно до статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття" з 16.09.2003 по 01.11.2003;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити з 29.02.2024 ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням вищевказаних періодів.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві представник відповідача 1 зазначила, що підставою ухвалення такого рішення слугувало те, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 05.06.2003, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) відсутня інформація про трудові відносини за даний період. Додатково наголосила, що позивачем для призначення пенсії надано копію трудової книжки зразку 1974 року країни, в якій він народився. Також підкреслила, що досягнувши 16-річного віку у позивача уже була трудова книжка на 41 та 43 сторінках якої, здійснено запис про роботу у ВАТ "Снятинавто". З огляду на вказане просила суд про неврахування вказаної письмової копії документа трудової книжки НОМЕР_3 як доказу в даній справі. Стосовно незарахування періодів отримання допомоги по безробіттю та період отримання матеріальної допомоги в період професійної підготовки, представник наголосила, що виплата допомоги по безробіттю та перебування на обліку безробітних є самостійними процедурами з окремими строками та підставами для їх початку та припинення. При цьому, період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного і строк виплати допомоги можуть не співпадати. Таким чином, Верховний Суд у справі №638/7217/16-а зазначив, що період перебування особи на обліку в центрі зайнятості як безробітного без отримання допомоги по безробіттю не зараховується до страхового стажу. Просила суд в задоволенні позову відмовити.
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області також скористалося правом на подання через підсистему "Електронний суд" відзиву на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечило. У відзиві зазначив, що відповідно до ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп: від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років. За результатами розгляду документів, доданих позивачем до заяви, встановлено, що його страховий стаж становить 05 років 07 місяців. Зазначив, що позивачу не зараховано до страхового стажу період роботи з 01.07.2000 до 05.06.2003 згідно трудової книжки від 10.08.1999 та довідки від 22.02.2024 №24, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) відсутня інформація про трудові відносини за цей період. Крім того, не зараховано періоди отримання допомоги по безробіттю з 12.06.2003 до 15.09.2003, з 09.10.2006 до 29.03.2007 та період отримання матеріальної допомоги в період професійної підготовки з 16.09.2003 до 01.11.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки відсутня дата заповнення трудової книжки. Як наслідок, страховий стаж позивача є недостатнім, тому ГУ ПФУ в Черкаській області правомірно відмовлено в призначенні йому пенсії по інвалідності. Також вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено ІІІ групу інвалідності з 01.02.2023, загальне захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №218758 (а.с.7, 37).
ОСОБА_1 29.02.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
У даному рішенні зазначено про незарахування до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.07.2000 по 05.06.2003 згідно трудової книжки від 10.08.1999 серії НОМЕР_1 та довідки від 22.02.2024 №24, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) відсутня інформація про трудові відносини за цей період. В цьому ж рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 05 років 07 місяців (а.с.20).
Позивач, вважаючи протиправним вищевказане рішення органу пенсійного фонду, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що склалися в даній адміністративній справі, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі Закон №1058-IV)(в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Закон №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).
При цьому, згідно з частиною 4 статті 24 цього Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи (ч.1, 2 ст.30 Закону №1058-ІV).
Відповідно до статті 33 Закону №1058-ІV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в розмірах, зокрема: особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп: від 40 років до досягнення особою 42 року включно 9 років (частиною 1 статті 32 Закону №1058-ІV).
Згідно з ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постаноаою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній (надалі Порядок №637).
У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Разом з тим, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку №637).
Також відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.
З системного аналізу наведених норм слідує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені або зазначені неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.
Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відомостями, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , копія якої містяться в матеріалах справи, підтверджено період роботи ОСОБА_1 молодшим оператором на ВАТ "Снятинавто" з 10.08.1999 по 05.06.2003 (а.с.11-12).
Суд зазначає, що трудова книжка ОСОБА_2 містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких позивач був прийнятий на таку роботу за спірний період.
Суд наголошує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, зокрема за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року по справі №687/975/17, у якій зазначено, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Крім того, згідно з пунктом 1.5 Інструкції №58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Така позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Таким чином, відповідач не позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.
Суд приймає до уваги те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів трудової книжки ОСОБА_1 , натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2000 по 05.06.2003.
Стосовно тверджень ГУ ПФУ в Івано-Франківській області у відзиві на позов, що за загальним правилом неповнолітніх осіб до 18 років більшість компаній не бере до себе на роботу через складнощі, що виникають зі створенням для них необхідних умов праці, оскільки з 16 років дітям заборонено виконання роботи з шкідливими або небезпечними умовами праці, то суд відхиляє, оскільки є необґрунтованим суб`єктивним припущенням пенсійного органу.
Так, позивач згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 працював у ВАТ "Снятинавто", з 16-річного віку, що не заборонено законом.
Так, згідно статті 187 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП), в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, неповнолітні, тобто особи, що не досягли вісімнадцяти років, у трудових правовідносинах прирівнюються у правах до повнолітніх, а в галузі охорони праці, робочого часу, відпусток та деяких інших умов праці користуються пільгами, встановленими законодавством України.
Не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років (частина 1 статті 188 КЗпП).
Протилежного ГУ ПФУ в Івано-Франківській області суду не довело та не спростувало належними та допустимими доказами, перекладаючи на суд та позивача тягар доведення, при цьому, будучи суб`єктом владних повноважень, наділеним широким колом повноважень, в тому числі, за наявних сумнівів щодо роботи позивача у ВАТ "Снятинавто" звернутися до товариства з відповідним запитами тощо на підтвердження та/або спростування відповідних записів про періоди його роботи.
Щодо відсутності в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) інформація про трудові відносини за цей період, суд зазначає таке.
Частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За змістом статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно із статтею 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески та позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працював.
Відтак, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника (в даному випадку роботодавця), а тому я не повинен відповідати за неналежне виконання ВАТ "Снятинавто" - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Таким чином, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу заявника (форма Ок-5) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі № 560/4616/20 за схожих правовідносин, даючи відповідь на такі питання: на кого покладено обов`язок щодо нарахування та сплати страхового внеску та чи несе відповідальність застрахована особа за ненарахування та несплату страхувальником страхового внеску прийшов до таких висновків: "Зважаючина те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску такі обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за не нарахування страхового внеску покладено також на страхувальника. Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язкущодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески".
Щодо неврахування ГУ ПФУ в Черкаській області до страхового стажу позивача період отримання виплати допомоги по безробіттю та виплати матеріальної допомоги в період професійної підготовки, суд вказує наступне.
Абзацом 3 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV (в редакції станом на день звернення позивача за призначенням пенсії) встановлено період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Абзац 3 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV в редакції Закону №2505-ІV від 25.03.2005 визначав, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
До внесення Законом №2505-ІV від 25.03.2005 змін до Закону №1058-IV положення абзацу 3 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV були відсутні взагалі.
Разом з тим, згідно статті 11 Закону №1058-IV особами, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, поряд з іншими, визначено безробітні в період отримання допомоги по безробіттю (пункт 16 коментованої статті).
Статтею 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 за №1533-III (в редакції, чинній на момент отримання позивачем допомоги по безробіттю) визначено види забезпечення за цим Законом, якими є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога по частковому безробіттю; матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного; матеріальна допомога по безробіттю, одноразова матеріальна допомога безробітному та непрацездатним особам, які перебувають на його утриманні; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.
Статтею 22 коментованого Закону №1533-III визначено умови та тривалість виплати допомоги по безробіттю, зокрема, застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу. Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років.
Згідно пункту "а" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання "допомоги по безробіттю", а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що врахування до страхового стажу періодів, коли я отримував допомогу по безробіттю та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, яка призначалася відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Таким чином, підстави для не зарахування до страхового стажу періодів отримання допомоги по безробіттю з 12.06.2003 по 15.09.2003, з 09.10.2006 по 29.03.2007 та період отримання матеріальної допомоги в період професійної підготовки відповідно до статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 16.09.2003 по 01.11.2003 відсутні.
Відтак, відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 24 Закону №1058 та з урахуванням вимог Порядку №22-1, відповідач повинен врахувати періоди отримання допомоги по безробіттю з 12.06.2003 по 15.09.2003, з 09.10.2006 по 29.03.2007 та період отримання матеріальної допомоги в період професійної підготовки відповідно до статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 16.09.2003 по 01.11.2003 до страхового стажу.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
З урахуванням наведеного, а також відсутності доказів, які б свідчили про недостовірність записів трудової книжки ОСОБА_1 щодо спірних періодів, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період його роботи з 01.07.2000 по 05.06.2003, періоди отримання допомоги по безробіттю з 12.06.2003 по 15.09.2003, з 09.10.2006 по 29.03.2007 та період отримання матеріальної допомоги в період професійної підготовки відповідно до статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 16.09.2003 по 01.11.2003 до страхового стажу.
Інших підстав для незарахування вищевказаних періодів роботи, отримання допомоги по безробіттю та отримання матеріальної допомоги позивача до страхового стажу відповідачем не наведено, а судом не встановлено.
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуваня", суд зазначає таке.
Відповідно до статті 22 Основного Закону права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25.01.2012, згідно якого "Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї".
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Статтею 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права встановлено, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування.
Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 "Афанасьев проти України" вказав, що спосіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції.
Згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, позивач має право на призначення пенсії по інвалідності після досягнення 40 років і при стажі роботи не менше 9 років.
Відтак, з урахуванням спірних періодів, у позивача наявний необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності .
За загальним правилом, встановленим статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 (далі Положення №28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини першої статті 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV, Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання пов`язані з веденням обліку пенсійних активів осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законами України і статутом Пенсійного фонду України.
Відповідно пункту 4.2 розділу IV Постанови №22-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

В даному випадку заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання та перебування на обліку, тобто до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась ГУ ПФУ в Черкаській області, яким прийнято оскаржене рішення про відмову у призначенні пенсії.

При цьому, пунктом 4.10 Постанови №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, за приписами Постанови №22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії. Тобто, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана ГУ ПФУ в Черкаській області, для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем мого проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання, в даному випадку до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

З урахуванням викладеного, ефективним способом захисту порушених прав позивача на пенсійне забезпечення буде, зокрема, зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати спірні періоди до його страхового стажу, а також призначити пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 29.02.2024 з дня звернення за пенсією.

Вказане буде забезпечувати реалізацію, передбаченого у статті 2 КАС України завдання адміністративного судочинства, а саме справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також, аналогічний підхід використав Верховний Суд у постанові від 18.11.2022 в межах справи №560/3734/22.

За наведених підстав та вказаних правових норм, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача підлягає солідарному та пропорційному стягненню сплачений ним судовий збір у загальному розмірі 1211,20 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 08.03.2024 за №24.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до страхового стажу період роботи в ВАТ "Снятинавто" з 01.07.2000 по 05.06.2003, періоди отримання допомоги по безробіттю з 12.06.2003 по 15.09.2003, з 09.10.2006 по 29.03.2007 та період отримання матеріальної допомоги в період професійної підготовки відповідно до статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття" з 16.09.2003 по 01.11.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) до страхового стажу період роботи в ВАТ "Снятинавто" з 01.07.2000 по 05.06.2003, періоди отримання допомоги по безробіттю з 12.06.2003 по 15.09.2003, з 09.10.2006 по 29.03.2007 та період отримання матеріальної допомоги в період професійної підготовки відповідно до статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття" з 16.09.2003 по 01.11.2003 та призначити з 29.02.2024 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням вищевказаних періодів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (, вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000) на користь на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Відповідачам рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 );

відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (, вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000).

Суддя Главач І.А.