Справа № 200/3186/24
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

31 травня 2024 року Справа №200/3186/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Арестова Л. В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2024 ОСОБА_1 , позивач, звернулась з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зі зменшення з 01.07.2018 загальної суми пенсійних виплат ОСОБА_1 , на розмір підвищення до пенсії, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 №355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», при проведенні перерахунку загального розміру пенсійних виплат згідно Постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» - протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, починаючи з 01.07.2018, здійснити ОСОБА_1 , перерахунок загального розміру пенсійних виплат згідно Постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб», з включенням у загальний розмір пенсійних виплат розміру підвищення до пенсії, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 №355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та здійснити виплату перерахованого загального розміру пенсійних виплат із врахуванням раніше проведених виплат та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.05.2024 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом та докази поважності причин його пропуску.

28.05.2024 позивач, на виконання вимог ухвали суду від 26.04.2024, надав до суду клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Так, клопотання обґрунтовано виключно тим, що позивачу пенсія призначена 07.09.2010. У 2018 згідно постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» пенсія була перерахована, а з 01.07.2018 стала здійснюватися її виплата. Після перерахунку, пенсійна виплата з 01.07.2018 збільшилась, виплачувалась та виплачується однією сумою, без її розподілу на складові. Складові перерахованої пенсії позивачу не повідомлялись і відомі не були, тому у позивача не виникало підстав вважати, що держава в особі органу Пенсійного фонду України, може вчиняти протиправні дії з обмеження його права на пенсійне забезпечення.

Також, позивач зазначив, що в подальшому обмеження його права стало системним, що підтверджується судовими рішеннями Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2019 у справі №200/8001/19-а, від 23.02.2022 у справі №200/738/22, від 21.02.2023 у справі №200/93/23, від 02.10.2023 у справі №200/4452/23, від 19.01.2024 у справі №200/6352/23, а відтак, у позивача виникли сумніви і щодо вірного розрахунку його пенсії, при її перерахунку згідно постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб». Надалі, у справі №200/6352/23 від 10.11.2023 ухвалою суду від 12.01.2024 у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області були витребувані протоколи з пенсійної справи позивача, щодо розміру пенсії безпосередньо до моменту проведення її перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», які були надані останнім 19.01.2024 засобом системи «Електронний суд». З цього моменту, після ознайомлення з такими матеріалами, позивачу стало відомо, що у складових пенсійного забезпечення, підвищення у сумі 836,54 грн. відсутнє.

Інших підстав або доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.

Разом із цим, перевіряючи повноту усунення позивачем виявлених недоліків позовної заяви, суддя встановив, що такі недоліки позивачем не усунуто.

Вирішуючи питання про подальший рух позовної заяви, суддя враховує наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, з аналізу норм КАС України вбачається, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

В той же час, статтею 121 КАС України передбачена можливість поновлення процесуальних строків, зокрема частиною першою вказаної статті врегульовано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною шостою статті 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Разом із цим, КАС України не містить вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Отже, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено суддею вище, позивач просить суд, зокрема, визнати протиправними дії відповідача зі зменшення з 01.07.2018 загальної суми пенсійних виплат, на розмір підвищення до пенсії, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 №355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», при проведенні перерахунку загального розміру пенсійних виплат згідно Постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб».

Зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду вбачається, що позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом тим, що у 2018 згідно постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» пенсія була перерахована, а з 01.07.2018 стала здійснюватися її виплата. Після перерахунку, пенсійна виплата з 01.07.2018 збільшилась, виплачувалась та виплачується однією сумою, без її розподілу на складові. Складові перерахованої пенсії позивачу не повідомлялись і відомі не були, тому у позивача не виникало підстав вважати, що держава в особі органу Пенсійного фонду України, може вчиняти протиправні дії з обмеження його права на пенсійне забезпечення.

Разом із цим, як вбачається з матеріалів позовної заяви та підтверджується самим позивачем, що позивач з 2018 року неодноразово звертався до суду з позовними заявами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за результатом розгляду яких Донецьким окружним адміністративним судом були прийняті рішення від 19.08.2019 у справі №200/8001/19-а, від 23.02.2022 у справі №200/738/22, від 21.02.2023 у справі №200/93/23, від 02.10.2023 у справі №200/4452/23, від 19.01.2024 у справі №200/6352/23.

Тобто, позивач займає активну правову позицію, та з 2018 року неодноразово звертався до Донецького окружного адміністративного суду за захистом своїх порушених прав.

Із цим позовом позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» 23.05.2024.

Враховуючи, що спірним питанням у справі є порушення права позивача на отримання належного пенсійного забезпечення з 01.07.2018, а пенсія є періодичним платежем, то з дня отримання пенсійної виплати позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів, суддя дійшов висновку, що позивач звернувся до суду із цим позовом після закінчення шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду.

Виходячи з обґрунтувань причин пропуску строку звернення до суду, суддя вважає необґрунтованими та не поважними причини пропуску строку звернення до суду, з огляду на наступне.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Отже, відповідно до практики ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Частиною другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суддя звертає увагу, що існування процесуальних строків на оскарження порушених прав, свобод та інтересів зумовлене вимогами щодо забезпечення швидкого та ефективного розгляду справ, дисциплінування поведінки учасників процесу. Саме тому закон передбачає різноманітні способи визначення проміжку часу, протягом якого такі учасники можуть здійснити свої процесуальні права.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

З аналізу зазначених вище законодавчих норм вбачається, що у випадку, коли особа вважає, що її права були порушені, вона має право звернутися до суду на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском строку, за відсутності поважних причин, позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду (справа № 240/12017/19 від 31.03.21) звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, суддею встановлено, що позивачем не надано доказів того, що він вчинив усі необхідні дії, які свідчать про бажання реалізації його процесуальних прав з метою їх захисту.

Так, як зазначено самим позивачем, позивач неодноразово звертався до суду за захистом своїх прав, що підтверджується судовими рішеннями Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2019 у справі №200/8001/19-а, від 23.02.2022 у справі №200/738/22, від 21.02.2023 у справі №200/93/23, від 02.10.2023 у справі №200/4452/23, від 19.01.2024 у справі №200/6352/23.

Попри наведене, позивач своєчасно не звернувся до суду за захистом свого права на отримання належного пенсійного забезпечення з 01.07.2018.

Щодо посилання позивача на те, що його пенсійна виплата з 01.07.2018 збільшилась, виплачувалась та виплачується однією сумою, без її розподілу на складові, а складові перерахованої пенсії позивачу не повідомлялись і відомі не були, тому у нього не виникало підстав вважати, що держава в особі органу Пенсійного фонду України, може вчиняти протиправні дії з обмеження його права на пенсійне забезпечення, суддя зауважує, що юридична необізнаність не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили позивачу з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду з даним позовом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.02.2021 у справі №540/2097/18.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суддя зауважує, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Отже, вказані позивачем обставини не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Частиною першою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Відтак, матеріали позовної заяви не містять доказів, що позивач звернувся до суду у межах шестимісячного строку звернення до суду після того, як дізнався про порушення своїх прав.

Разом із цим, надане позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду не містить обґрунтованих підстав для поновлення позивачу такого строку. Відтак, клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом не підлягає задоволенню.

Отже, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви.

Згідно з резолютивною частиною ухвал суду від 27.05.2024 позивач був попереджений судом, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявникові.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення (частини п`ята-шоста статті 169 КАС України).

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

З огляду на те, що у встановлений строк недоліки позовної заяви не усунуто, така позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку визначеному статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Л.В. Арестова