Справа № 732/577/24
Суддя: Карпинська Н. М.
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 732/577/24
Провадження 2-а/732/4/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Карпинської Н.М.,

секретар Воропаєва К.В.,

за участі позивача Демиденка Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності -

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2024 року позивач звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до Управління патрульної поліції в Чернігівській області та просив скасувати постанову ОСОБА_2 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області серії ЕНА № 1737258 від 24 березня 2024 року, за якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем не було надано доказів вимірювання відстані зупинки транспортного засобу під керуванням позивача ближче 30 метрів до посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів.

На думку позивача, відповідачем також не надано доказів того, що такий транспортний засіб суттєво заважає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху.

Первісний відповідач подав відзив (а.с.16-25) та докази (а.с.24,27), просив у позові відмовити.

Суд зважив, що відповідні інспектори та управління не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме той орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КпАП України покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КпАП України - Департамент патрульної поліції. За клопотанням позивача ухвалою від 02 травня 2024 року суд замінив первинно заявленого відповідача на належного відповідача.

Належний відповідач Департамент патрульної поліції завчасно отримав матеріали позову, однак відзиву не заявив, участі свого представника в судовому розгляді не забезпечив.

Позивач вимоги позову підтримав у повному обсязі і просив про скасування оскаржуваної постанови як такої, що не підтверджується доказами.

Перевіривши мотиви заявленого позову, а також дослідивши надані поліцейськими докази, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи 24 березня 2024 року було винесено уповноваженим інспектором 2-го взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Стеченком Максимом Олеговичем постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн.

Зі змісту даної постанови вбачається, що 24 березня 2024 року о 19-тій годині 30 хвилин в м. Чернігів по вул. Шевченка,9, позивач, керуючи автомобілем марки Skoda Superb номерний знак НОМЕР_1 здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних засобів, що свідчить про порушення п.15.9 «е» Правил дорожнього руху.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У силу вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та інше.

Пунктом 15.1 Правил дорожнього руху визначено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

У свою чергу, пунктом 15.9 «е» вказаних Правил дорожнього руху встановлено, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з приміткою до цієї статті, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення.

Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розміщено ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків (п. «е»).

Вказані норми свідчать про те, що за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, у разі порушення вимог зупинки транспортних засобів особи підлягають адміністративній відповідальності.

Зазначене спростовує доводи позивача про те, що матеріали справи не містять доказів того, що його транспортний засіб суттєво заважав дорожньому руху або створював загрозу безпеці руху, оскільки саме розміщення транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів згідно вищевказаних норм кваліфікується як суттєве перешкоджання дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху.

Крім того, як встановлено на місці зупинки, сам позивач не заперечує, що бачив відповідний Дорожній знак, ознак помилково вважав, забувши Правила дорожнього руху, що відстань має бути не менше 15 метрів. Тобто цим підтверджується, що він оцінив обстановку і відповідні заборони, однак вирахував 15 метрів, а не 30 метрів.

При цьому, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, і показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

До оскаржуваної постанови поліцейським надано відеодоказ кінозйомки порушення позивачем ПДР на місці події. Наявність посадкового майданчика поруч із знаком зупинки чітко вбачається на відео, а також фіксується місце розташування транспортного засобу, яким керував позивач.

Доводи позивача про те, що матеріали справи не містять доказів того, що автомобіль знаходився ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних засобів, враховуючи відсутність здійснення заміру відстані на місці вчинення правопорушення суд оцінює критично, оскільки в даному випадку вказані обставини підтверджені матеріалами фотофіксації, з яких очевидне порушення позивачем пункту 15.9 «е» ПДР України і такий факт із пояснень ОСОБА_1 на місці порушення ним визнавався.

Надані відедокази дозволяють в повній мірі ідентифікувати транспортний засіб, визначити факт паркування транспортного засобу, що належить позивачеві на відстані менше 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних засобів, при цьому, характер доказування у цій справі, не потребував вимірювання певних величин, а використовувався для фіксації зупинки безпосередньо на дорожньому полотні біля посадкового майданчика для зупинки маршрутних засобів.

У силу вимог частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач, як учасник дорожнього руху, повинен був бути уважним та неухильно дотримуватись Правил дорожнього руху. Зупинивши автомобіль, та, залишаючи його у недозволеному для цього місці, позивач повинен був пересвідчитись, що таке паркування відповідає вимогам Закону.

При цьому, сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 122 КУпАП.

Відтак, суд підстав для скасування оскаржуваної постанови серії ЕНА № 1737258 від 24 березня 2024 року не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 72, ст. 77, 243-246, 250, 255, 286, 293, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАН № 01737258 від 24.03.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 30.05.2024.

Суддя Карпинська Н.М.