Справа № 600/1021/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Чернівці Справа № 600/1021/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 надати відстрочку від призову під час мобілізації на підставі абзацу 10, ч.1 ст. 23 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та на підставі абзацу 10, ч.1 ст. 23 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

- зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 надати відстрочку від призову під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як особі яка зайнята постійним доглядом за своєю матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка відповідно до заключення лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, на підставі абзацу 10, ч.1 ст. 23 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та як особі, у якого наявна дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 яка є особою з інвалідністю та відсутні інші особи які можуть її утримувати на підставі абзацу 11, ч.1 ст. 23 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу протиправно відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаців 10, 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач вважає, що ним надано повний перелік документів до заяви про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, які підтверджують наявність підстав для надання йому такої відстрочки. Проте всупереч наведеному відповідачем зроблений протиправний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви позивача. Так, позивач вважає безпідставними посилання відповідача на те, що висновок ЛКК, виданий матері позивача про те, що вона потребує постійного догляду, є неналежним документом і не доводить факту необхідності у здійсненні постійного догляду. Також позивач не погоджується з твердженням відповідача про неподання документів на підтвердження відсутності у дружини позивача інших працездатних дітей, які зобов`язані відповідно до закону її утримувати, яким має бути, зокрема, витяг з реєстру актів цивільного стану про відсутність інших працездатних дітей у особи з інвалідністю. За таких обставин позивач вказав на порушення його прав та інтересів. У зв`язку з цим, а також вказуючи на відсутність у відповідача вибору діяти на власний розсуд через вчинення ним протиправних дій, позивач вважає, що належним способом захисту його порушених прав є саме зобов`язання відповідача надати відстрочку від призову на військову служби під час мобілізації на підставі абзаців 10, 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Ухвалою суду від 11 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання заяв по суті справи; витребувано докази у відповідачів.

Відповідач у поданому до суду відзиві заперечував проти заявлених позовних вимог. Вказав, що рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації прийнято з урахуванням вимог чинного законодавства. Так, стосовно тверджень про неналежність заключення ЛКК №13 від 08 січня 2024 року як документа, який не доводить факту необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю позивача, відповідач зазначив, що до такого висновку він дійшов, співвідносячи відповідно до принципу аналогії права норми абзацу 10 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з нормами абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки вказані норми крім статусу суб`єкта правовідносин не несуть в собі інших розбіжностей. Стосовно відсутності підстав для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідач вказав, що позивачем не було надано витягу з реєстру актів цивільного стану про відсутність у його дружини інших працездатних дітей, а ІНФОРМАЦІЯ_5 не наділений повноваженнями щодо отримання відомостей з актових записів про народження, в силу чого позбавлений самостійно перевірити наявність або відсутність інших працездатних осіб, які відповідно до закону зобов`язані утримувати особу з інвалідністю. Таким чином, на думку відповідача, позивачем ні на момент звернення із заявою про надання відстрочки, ні на момент звернення до суду з цим позовом не надано належних доказів на підтвердження наявності або відсутності іншої працездатності особи, яка у відповідності до закону зобов`язана утримувати особу з інвалідністю (дружину позивача) як на підставу отримання відстрочки. Вважаючи заявлені позовні вимоги безпідставними, відповідач просив суд відмовити у їх задоволенні.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчені копії наказів (розпоряджень, тощо) щодо створення та функціонування Комісії з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказану ухвалу суду отримано відповідачем 20 квітня 2024 року, що підтверджується відомостями з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Станом на 30 травня 2024 року до суду від відповідача витребуваних документів не надходило.

Клопотань про розгляд справи за участю сторін у судовому засіданні до суду не подано.

За таких обставин, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та визнається учасниками справи, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З метою уточнення особистих (анкетних) даних, на виконання вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, позивачем у січні 2024 року подано заяву до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням упорядкувати особову справу та уточнити особисті (анкетні) дані. У заяві позивач також вказав, що він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаців 10 та 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції Законів №1614-VIII від 25 липня 2014 року, №2122-ІХ від 15 березня 2022 року, №2732-ІХ від 04 грудня 2022 року.

До вказаної заяви на підтвердження наявності підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаців 10 та 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач надав документи, які, на його думку, дають підставу на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, та які просив долучити до його особової справи військовозобов`язаного:

- копії паспортів та довідок про присвоєння ІПН ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

- копію довідки медико-соціальної експертної комісії від 19 квітня 2021 року №402408, відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , має третю групу інвалідності строком до 01 травня 2024 року;

- копію свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 22 серпня 1995 року, видане Козирянською сільською радою Кельменецького району Чернівецької області;

- копію довідки відділу обслуговування громадян №2 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 05 січня 2024 року №12, відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , жителька с. Козиряни Дністровського району Чернівецької області дійсно перебуває на обліку в управлінні ПФУ Чернівецької області як отримувач пенсії по інвалідності з 12 грудня 2006 року згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- копію заяви ОСОБА_3 від 15 січня 2024 року, засвідченої приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Мартинюк В.А., згідно з якою ОСОБА_3 ствердила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є її чоловіком та єдиним оглядальником, який здійснює постійний догляд за нею, необхідний для нормального функціонування та життя; також повідомлено, що інших осіб, тому числі родичів, які могли б доглядати за ОСОБА_3 немає;

- копія висновку ЛКК №13 від 08 січня 2024 року, згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , потребує постійного стороннього догляду;

- копія висновку ЛКК №13 від 08 січня 2024 року про наявність порушення функцій організму, в якому вказано, що ОСОБА_2 , 01 липня 1932 року потребує паліативного догляду вдома;

- копію посвідчення ветерана війни ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 26 червня 2006 року;

- копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 17 березня 2004 року;

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , згідно з яким ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 ;

- довідка Управління соціального захисту населення Дністровської районної державної адміністрації від 11 вересня 2023 року №09-14/2505, видана ОСОБА_1 у тому, що він дійсно перебуває на обліку як отримувач допомоги по догляду за пристарілою ОСОБА_2 , 1932 року народження, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №832 і одержує допомогу;

- копію довідки Лівинецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області №14 від 08 січня 2024 року, виданої ОСОБА_1 в тому, що він здійснює догляд за одинокою проживаючою похилого віку, хворою матір`ю ОСОБА_2 ; інших осіб, які б здійснювали догляд за ОСОБА_2 на території села та в даний час немає, оскільки дружина ОСОБА_1 хвора, інвалід ІІІ групи;

- копію довідки Лівинецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області №16 від 10 січня 2024 року про склад сім`ї, видана ОСОБА_2 , 1932 року народження, яка зареєстрована та проживає одна;

- копію акта обстеження житлово-побутових умов №03 від 10 січня 2024 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка зареєстрована та проживає одна; при обстеженні комісією також виявлено, що ОСОБА_2 дійсно потребує постійного стороннього догляду (висновок ЛКК №13 від 08 січня 2024 року);

- копію заяви ОСОБА_2 від 15 січня 2024 року, засвідченої приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Мартинюк В.А., згідно з якою ОСОБА_2 ствердила, що ОСОБА_1 є її єдиним сином та оглядальником, який здійснює постійний догляд за нею, необхідний для нормального функціонування та життя; також повідомлено, що інших осіб, тому числі родичів, які могли б доглядати за ОСОБА_5 немає.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_6 про уточнення особистих (анкетних) даних, яка отримана ІНФОРМАЦІЯ_6 23 січня 2024 року, складено лист від 26 січня 2024 року №415, в якому вказано, зокрема, про відсутність в актах законодавства зразків документації, які могли би встановлювати факти, необхідні для відстрочки від призову на військову службу згідно абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Також в законодавстві відсутнє регулювання правовідносин, які в подальшому встановлюють факт потреби постійного стороннього догляду для повнолітніх осіб, окрім висновку лікарської комісії медичного закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного захворювання, проте згідно наданих документів психічних захворювань у ОСОБА_2 не зафіксовано. Водночас, ЛКК вповноважені надавати документи, які встановлюють необхідність здійснення догляду за особами, які не досягли 18-річного віку. У зв`язку з цим відповідач вказав, що заключення ЛКК №13 від 08 січня 2024 року, видане на ім`я ОСОБА_2 , є неналежним документом, який не доводить факту необхідності постійного догляду за нею. Крім цього, вказано, що ОСОБА_1 , не надано повного переліку документів для підтвердження права на отримання відстрочки згідно абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки не подано підтверджуючих документів, які вказують на відсутність інших працездатних дітей у ОСОБА_3 , які зобов`язані відповідно до закону її утримувати. Подані ОСОБА_1 нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взагалі не можуть розглядатися як доказ висвітлених тих чи інших у них фактів, оскільки згідно частини 3 статті 78 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою. Крім цього, не зрозуміла законність підстав, згідно яких нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 посвідчувалась та підписувалась ОСОБА_2 . На підставі викладеного та керуючись статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідач повідомив, що згідно поданих позивачем документів та висвітлених ним підстав заява про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації задоволенню не підлягає.

Також судом установлено, що лист від 26 січня 2024 року №415 підписаний начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із відмовою у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з положеннями статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII встановлено, зокрема, такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Абзацом 13 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024 строк дії воєнного часу продовжувався.

Також Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.

Відповідно до частини десятої статті 1 Закону №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно з частиною одинадцятою статті 38 Закону №2232-XII призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Частиною першою статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Законом, який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (Закон №3543-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно статті 2 Закону №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону №3543-XII мобілізаційна підготовка та мобілізація здійснюються на основі таких принципів: централізоване керівництво; завчасність; плановість; комплексність і погодженість; персональна відповідальність за виконання заходів щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації; додержання прав підприємств, установ і організацій та громадян; гарантована достатність; наукова обґрунтованість; фінансова забезпеченість.

Статтею 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, частиною третьою статті 22 Закону №3543-XII встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно з частиною п`ятою статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

При цьому, статтею 23 Закону №3543-XII визначений вичерпний перелік підстав для надання деяким категоріям військовозобов`язаних відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. У кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову або підпадають під умови відстрочки від призову, необхідно надати той обсяг документів, який підтвердить існування обставин, достатніх для того, щоб уповноважений суб`єкт владних повноважень міг прийняти відповідне рішення.

Зокрема, абзацами 10 та 11 частини першої статті 23 Закону №3543-XII (в редакції, чинній станом на день звернення позивача із заявою від 23 січня 2024 року) передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

- зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду (Абзац десятий частини першої статті 23 в редакції Закону №2122-IX від 15.03.2022);

- які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати (Абзац одинадцятий частини першої статті 23 в редакції Закону №2122-IX від 15.03.2022; із змінами, внесеними згідно із Законом № 3161-IX від 28.06.2023).

З 05 січня 2023 року механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації) визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі Порядок №1487 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо:

фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками;

здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами;

подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з підпункту 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку №1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Отже, військовозобов`язані повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних та надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до абзацу 1 пункту 19 Порядку №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з пунктом 4 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку №1487) громадяни, які ухиляються від військового обліку, навчальних (перевірочних) або спеціальних зборів, від призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, несуть кримінальну відповідальність.

Таким чином, порушення військовозобов`язаними вимог правил військового обліку має наслідком настання відповідальності згідно із законом.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки" від 23.02.2022 року №154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі Положення №154 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Абзацом 3 пункту 3 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Абзацом 2 пункту 7 Положення №154 визначено, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Пунктом 8 Положення №154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Згідно абзаців 5 та 9 пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань призову громадян на строкову військову службу, службу у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від призову на строкову військову службу, службу у військовому резерві; оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Аналіз наведеного свідчить про те, що до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та в особливий період, у тому числі в період дії воєнного стану, які надаються в установленому порядку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з метою уточнення особистих (анкетних) даних, на виконання вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, позивачем подано заяву від 17 січня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням упорядкувати особову справу та уточнити особисті (анкетні) дані.

У поданій заяві позивач також вказав, що він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаців 10 та 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції Законів №1614-VIII від 25 липня 2014 року, №2122-ІХ від 15 березня 2022 року, №2732-ІХ від 04 грудня 2022 року.

До вказаної заяви позивачем було надано перелік документів, достатніх, на його думку, для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаців 10, 11 частини першої статті 23 Закону №3543-XII (в редакції, чинній на час подання заяви до відповідача).

Отже, позивачем дотримано процедуру подання (направлення) документів до уповноваженого районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які, на його переконання, підтверджують наявність підстав для надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Натомість відповідач ІНФОРМАЦІЯ_10 як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, після отримання від позивача відповідної заяви та документів на підтвердження права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації повинен був прийняти рішення за наслідком розгляду такої заяви про надання або ненадання відстрочки.

Втім, за результатами розгляду заяви позивача відповідач лише оформив лист від 26 січня 2024 року №415, який, за своєю суттю, є роз`ясненням щодо права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації із зазначенням того, які документи потрібно надати особі, яка претендує на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаців 10, 11 частини першої статті 23 Закону №3543-XII, для належного її оформлення.

При цьому суд враховує, що індивідуальний акт державного органу - це юридична форма рішення суб`єкта владних повноважень, виданого (прийнятого) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк і цей акт породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Між тим суд зауважує, що за наслідком розгляду заяви позивача відповідачем по суті не було прийнято рішення ані про задоволення, ані про відмову у задоволенні заяви позивача від 17 січня 2024 року, що свідчить про неналежний її розгляд. Лист від 26 січня 2024 року №415 є лише відповіддю на заяву позивача, носить інформативний характер, не тягне за собою жодних юридичних наслідків та, відповідно, не порушує прав, свобод та інтересів позивача, а відтак, не є актом індивідуальної дії, що підлягає оскарженню.

Крім цього, відповідачем в ході судового розгляду цієї справи не надано жодних обґрунтованих доводів і належних доказів того, що саме начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 уповноважений одноособово розглядати заяви військовозобов`язаних про надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та, відповідно, приймати рішення про надання або відмову у наданні відстрочки (таким у даній справі, на думку сторін, є лист від 26 січня 2024 року №415).

Не надано суду і жодних відомостей чи документів (наказів, розпоряджень тощо), витребуваних ухвалою суду від 09 квітня 2024 року, щодо створення та функціонування Комісії з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Водночас суд зазначає, що на підставі інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень установлено, що у провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду перебували справи, в яких предметом позову були рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні відстрочок військовозобов`язаним.

Зокрема, як вбачається з рішень Чернівецького окружного адміністративного суду у справах №600/321/24-а, №600/551/24-а, №600/5410/23-а, які набрали законної сили, рішення про відмову військовозобов`язаним у наданні відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації приймалися ІНФОРМАЦІЯ_6 у формі протоколів комісії з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Натомість у даній справі, як свідчать встановлені у ній обставини, заява позивача від 17 січня 2024 року не була предметом розгляду комісії з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_6 , а розглянута одноособово начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_7 .

З огляду на те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 17 січня 2024 року про уточнення особистих (анкетних) даних, яка отримана ІНФОРМАЦІЯ_6 23 січня 2024 року, не було ухвалено рішення, прийнятого уповноваженим на те органом (комісією з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_6 ), а лише надіслано інформаційного листа від 26 січня 2024 року №415, підписаного одноособово начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , то суд приходить до висновку, що у спірних відносинах відповідач діяв не у спосіб та не в межах повноважень, встановлених законом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо розгляду указаної заяви позивача.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 надати відстрочку від призову під час мобілізації ОСОБА_1 на підставі абзаців 10, 11 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» суд зазначає таке.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі №640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд зауважує, що у цій справі відповідач, розглядаючи заяву позивача від 17 січня 2024 року, видав лише лист від 26 січня 2024 року за №415, не прийнявши натомість комісією з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_6 жодного рішення про надання чи про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Тому, оскільки відповідач належним чином не розглянув заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, суд вважає вимоги позивача в указаній вище частині передчасними, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Водночас доводи учасників справи, якими вони обґрунтовують свої позиції, про наявність або відсутність у позивача права на надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаців 10, 11 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, не підлягають оцінці судом, оскільки в ході судового розгляду справи встановлено факт неналежного розгляду заяви позивача від 17 січня 2024 року та передчасності вимог позивача про надання йому такої відстрочки, що виключає можливість ухвалення судом рішення про задоволення у повному обсязі заявлених позивачем вимог.

Отже, враховуючи викладене у своїй сукупності, з огляду на обставини цієї справи, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача в межах спірних правовідносин буде визнання протиправними дій відповідача щодо розгляду заяви позивача від 17 січня 2024 року із зобов`язанням ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву позивача.

На переконання суду, саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 605,60 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дій задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 17 січня 2024 року про уточнення особистих (анкетних) даних, яка отримана ІНФОРМАЦІЯ_6 23 січня 2024 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_10 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 січня 2024 року про уточнення особистих (анкетних) даних, яка отримана ІНФОРМАЦІЯ_6 23 січня 2024 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 30 травня 2024 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ), відповідач ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя О.П. Лелюк