Справа № 620/9253/22
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9253/22 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Чаку Є.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення двадцять четвертої (позачергової) сесії восьмого скликання від 13.10.2022 про звільнення з посади першого заступника сільського голови у зв`язку зі скороченням посади з 14.12.2022, виключення із членів виконкому Сухополов`янської сільської ради ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника сільського голови Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області з 14.12.2022 та поновити у складі виконкому Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області;

- стягнути із Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення та до постановлення рішення суду про поновлення на роботі;

- стягнути із Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було порушено регламент Сухополов`янської сільської ради та винесено питання про звільнення заступника менше ніж через тиждень. Прийнявши рішення про скорочення посади заступника сільського голови, відповідач, не дотримавшись процедури, яка є обов`язковою у такому випадку, одночасно прийняв рішення про звільнення, проігнорувавши ряд вимог, які повинен був виконати, перш ніж звільнити позивача із займаної посади, що є грубим порушенням вимог трудового законодавства. Крім того, останнім, всупереч норм Кодексу законів про працю України, не було запропоновано позивачеві наявних вакантних посад.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано Рішення двадцять четвертої (позачергової) сесії восьмого скликання від 13.10.2022 про звільнення з посади першого заступника сільського голови у зв`язку зі скороченням посади з 14.12.2022, виключення із членів виконкому Сухополов`янської сільської ради ОСОБА_1 ;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника сільського голови Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області з 15.12.2022 та поновити у складі виконкому Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області;

- стягнуто із Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2022 по 24.04.2023 в сумі 109 395,90 грн;

- стягнуто із Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2 000 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі Наголошує, що наявні усі правові підстави для стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі.

Також, не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що звільнення позивача було здійснено відповідно до приписів норм чинного законодавства.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому зазначено про безпідставність доводів даної апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Сухополов`янської сільської ради від 09.12.2020 Про затвердження першого заступника сільського голови було затверджено на посаду ОСОБА_1 (а.с. 27).

Розпорядженням Сухополов`янської сільської ради від 09.12.2020 №268 ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника сільського голови (а.с. 28-29).

28.09.2022 Сухополов`янському сільському голові надійшло депутатське звернення, яким, враховуючи воєнний стан, зменшення надходжень до сільського бюджету, необхідність економії бюджетних коштів, наявність керівників структурних підрозділів Сухополов`янської громади, що виконують свої обов`язки, депутати ради висловили прохання винесення на наступне пленарне засідання питання щодо внесення змін до структури та штатної чисельності апарату Сухополов`янської сільської ради та її виконавчих органів, а саме скорочення посади першого заступника сільського голови (а.с. 138).

Так, на ІІ засіданні 23 (позачергової) сесії восьмого скликання Сухополов`янської сільської ради, що відбулось 28.10.2022 депутатом сільської ради ОСОБА_2 озвучено депутатське звернення щодо внесення на розгляд наступного пленарного засідання питання щодо внесення змін до структури та штатної чисельності апарату Сухополов`янської сільської ради та її виконавчих органів. ОСОБА_1 взяла слово для виступу та прокоментувала звернення депутатів, з яким не погодилась (а.с. 208-212).

Із протоколу засідання постійної комісії з питань фінансів, бюджету, планування економічного і соціального розвитку, інвестицій та житлово-комунального господарства №28 від 07.10.2022 вбачається, що на засіданні було обговорено питання, зокрема, про зміни до структури та штатної чисельності апарату Сухополов`янської сільської ради та її виконавчих органів, а також щодо звільнення з посади першого заступника сільського голови ОСОБА_1 . Вирішено за необхідне винести вказані питання на розгляд сесії та рекомендувати сесії сільської ради внести зміни до структури та штатної чисельності апарату Сухополов`янської сільської ради та її виконавчих органів, а також рекомендувати звільнити з посади першого заступника сільського голови ОСОБА_1 14 грудня 2022 року (а.с. 30-33).

Розпорядженням Сухополов`янської сільської ради від 07.10.2022 №129 зобов`язано скликати двадцять четверту (позачергову) сесію восьмого скликання Сухополов`янської сільської ради. На розгляд пленарного засідання винесено наступні питання, зокрема: 3.14. Про зміни до структури та штатної чисельності апарату Сухополов`янської сільської ради та її виконавчих органів; 3.15. Про звільнення з посади першого заступника сільського голови ОСОБА_1 (а.с. 34-35).

Так, на двадцять четвертій (позачерговій) сесії восьмого скликання Сухополов`янської сільської ради, яка відбулась 13.10.2022 слухались питання, винесені на розгляд сесії, а саме:

- щодо зміни до структури та штатної чисельності апарату, по якому доповідач зазначив, що дане рішення підготовлене, враховуючи депутатське звернення, рекомендації постійної комісії з питань фінансів, бюджету, планування економічного і соціального розвитку, інвестицій та житлово-комунального господарства та у зв`язку зі зменшенням надходжень до сільського бюджету у період воєнного стану і необхідністю економії бюджетних коштів. По вказаному питання проголосувало 20 осіб, з них 20 «За». Рішення прийнято одноголосно;

- щодо звільнення з посади з посади першого заступника сільського голови ОСОБА_1 , по якому доповідач обґрунтував необхідність ухвалення даного рішення, враховуючи звернення депутатів, подане на 23 (позачерговій) сесії сільської ради 8 скликання. По даному питанню проголосувало 20 осіб, з них 20 «За». Рішення прийнято одноголосно (а.с. 45-46).

Рішенням двадцять четвертої (позачергової) сесії восьмого скликання Сухополов`янської сільської ради від 13.10.2022, розглянувши звернення депутатів ради, враховуючи рекомендації постійної комісії з питань фінансів, бюджету, планування економічного і соціального розвитку, інвестицій та житлово-комунального господарства, Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з метою підвищення ефективності діяльності структурних підрозділів та оптимізації структури сільської ради та її виконавчих органів, пунктом 3 та 4 вирішено внести зміни до структури та штатної чисельності апарату Сухополов`янської сільської ради та її виконавчих органів, а саме вивести посаду першого заступника сільського голови. Затвердити в новій редакції та ввести в дію з 14.12.2022 структуру та штатну чисельність апарату Сухополов`янської сільської ради та її виконавчих органів з урахуванням змін, зазначених у пункті 3 цього рішення. Відділу організаційно-кадрової роботи та з питань цивільного захисту попередити працівників про наступне вивільнення (а.с. 159-160).

Рішенням двадцять четвертої (позачергової) сесії восьмого скликання Сухополов`янської сільської ради від 13.10.2022 вирішено звільнити з 14 грудня 2022 року з посади першого заступника сільського голови ОСОБА_1 , у зв`язку із скороченням посади (а.с. 49).

З метою забезпечення виконання рішення Сухополов`янської сільської ради двадцять четвертої (позачергової) сесії восьмого скликання від 13.10.2022 «Про звільнення з посади першого заступника сільського голови ОСОБА_1 » відповідачем сформовано Повідомлення про звільнення у зв`язку із скороченням посади від 14.10.2022 №04-15/2363, відповідно до якого ОСОБА_1 повідомляється про звільнення з посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 14.12.2022. Одночасно запропоновано одну з вакантних посад та в разі погодження на прийняття пропозиції про переведення повідомити протягом трьох днів про прийняте рішення (а.с. 50-51).

Повідомлення про звільнення направлено на електронну адресу позивача, через додаток «Viber», а також на поштову адресу ОСОБА_1 компанією ТОВ «НОВА ПОШТА», про що складено протокол доведення інформації та документів до відома службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку (а.с. 52-56, 142).

Відповідно до розпорядження Сухополов`янської сільської ради від 21.09.2022 №154/к/тм ОСОБА_1 надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 25 календарних днів з 22.09.2022 по 16.10.2022 (а.с. 15).

Крім того, в період з 10.10.2022 по 14.10.2022, з 15.10.2022 по 19.10.2022, з 20.10.2022 по 27.10.2022, з 28.10.2022 по 31.10.2022 ОСОБА_1 перебувала на лікарняних (а.с. 16-19).

Не погоджуючись із рішенням про своє звільнення позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що відповідачем не дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України в частині процедури звільнення працівника за скороченням штату, що свідчить про незаконність звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами 1, 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до пунктів 5, 13 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання; 13) розгляд запитів депутатів, прийняття рішень по запитах.

Пунктом 6 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що сільський, селищний, міський голова: 6) вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, старости шляхом затвердження відповідною радою.

Згідно з вимогами статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Посадові особи місцевого самоврядування, крім посадових осіб, зазначених у частині другій цієї статті, яких притягнуто до відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією або стосовно яких набрало законної сили рішення суду щодо визнання їх активів або активів, набутих за їх дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави, підлягають звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Рішення про припинення служби в органах місцевого самоврядування може бути оскаржено посадовою особою місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Стаття 40-1 Кодексу законів про працю України встановлює, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що процедура скорочення передбачає певні етапи, лише з дотриманням яких матиме наслідком законне і правомірне звільнення працівника.

Так, основними етапами у спірних правовідносинах є: 1. Прийняття рішення про необхідність проведення скорочення чисельності або штату; 2. Прийняття рішення про внесення змін до структури та штатної чисельності апарату; 3. Визначити працівників, які підлягають скороченню; 4. Попередити працівників про скорочення; 5. Запропонувати іншу роботу працівникам, які підлягають звільненню; 6. Звільнити працівників та провести остаточний розрахунок в разі, якщо працівник не виявив бажання на подальшу працю на запропонованих посадах.

Суд першої інстанції вірно вказав, що перш за все на пленарному засіданні селищної ради відповідачу необхідно було прийняти рішення про внесення змін до структури та штатної чисельності апарату, а вже на підставі такого рішення мали право персонально попередити позивача, як особу, посада якої підлягала скороченню, про дату таких наступних змін у штаті не пізніше ніж за два місяці до запланованого звільнення.

Своєю чергою, одночасно із попередженням про скорочення посади та майбутнє звільнення відповідач повинен був запропонувати ОСОБА_1 вакансії, які були на день попередження про звільнення, а також вакансії, які з`являються протягом 2 місяців і які відповідають її професії та кваліфікації (рівнозначні нинішній посаді або нижчі).

Водночас, за нормами КЗПП звільнення з підстав скорочення чисельності або штату працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Отже, із вказаного можна підсумувати, що встановлений законодавцем двомісячний термін передбачено задля захисту прав особи на працю, зокрема, можливості знайти іншу роботу в разі, якщо її не влаштовують запропоновані посади для переведення.

Лише після такого письмового повідомлення та отримання від працівника відмови в переведенні на іншу роботу у роботодавця виникає право на звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що на двадцять четвертій (позачерговій) сесії восьмого скликання Сухополов`янської сільської ради, яка відбулась 13.10.2022 було прийнято рішення сільської ради про внесення змін до структури та штатної чисельності апарату Сухополов`янської сільської ради та її виконавчих органів, а саме вивести посаду першого заступника сільського голови; затвердження в новій редакції та введення в дію з 14.12.2022 структуру та штатну чисельність апарату Сухополов`янської сільської ради; звільнення з 14 грудня 2022 року з посади першого заступника сільського голови ОСОБА_1 , у зв`язку із скороченням посади (а.с. 49).

Таким чином, відповідач 13.10.2022 одночасно прийняв рішення про необхідність скорочення посади першого заступника сільського голови, внесення змін до структури та штатної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, затвердження у новій редакції структуру та штатну чисельність апарату ради, а також звільнення з 14.12.2022 ОСОБА_1 , посада якої скорочена.

Далі, повідомленням про наступне звільнення від 14.10.2022 відповідач фактично констатував про таке звільнення позивача з 14.12.2022, зазначив про те, що при звільненні буде виплачено вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку та одночасно запропонував переведення на одну із вакантних посад (а.с. 148).

Таким чином, із вказаного слідує, що Сухополов`янська сільська рада рішенням від 13.10.2022 і скоротила посаду позивача і звільнила останню датою, що настане через два місяці, про що письмово повідомила ОСОБА_1 14.10.2022.

Слід зазначити про направлення повідомлення про звільнення позивачеві всіма можливими засобами поштового, електронного та мобільного зв`язку, однак неможливо залишити поза увагою факт тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 в період з 10.10.2022 по 31.10.2022 включно, про що свідчать копії листків непрацездатності (а.с. 16-19).

Доказів отримання кореспонденції адресатом матеріали справи не містять, водночас відповідачем не надано і підтвердження доведення позивачеві під особистий підпис повідомлення про наступне вивільнення після виходу останньої на роботу після лікарняного або ж доказів відмови ОСОБА_1 від підпису на повідомленні, а також згоди чи відмови в переведенні на запропоновані посади. Вказане свідчить про те, що про своє наступне звільнення ОСОБА_1 дізналась 16.11.2022 (лист із наданням запитуваних копій документів, зокрема і рішення ради про звільнення), в той час як фактичне звільнення відбулось 14.12.2022.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання відповідача на повідомлення ОСОБА_1 про скорочення засобами альтернативного зв`язку (поштового, електронного, мобільного) на підставі розпорядження Сухополов`янського сільського голови «Про організацію роботи працівників Сухополов`янської сільської ради під час воєнного стану» № 28-к/тр від 24 лютого 2022 року, позаяк відповідно до доказів, що містяться в матеріалах справи, розпорядження на яке покликався відповідач, обґрунтовуючи правомірність направлення повідомлення засобами електронного, поштового зв`язку було скасовано розпорядженням «Про припинення дистанційної роботи» № 30-к/тр від 15.03.2022 (а.с. 145, 173).

Із вказаного вбачається, що Розпорядженням № 28-к/тр від 24.02.2022 працівники Сухополов`янської сільської ради з 25.02.2022 були переведені на дистанційну роботу та на період перебування на дистанційній роботі передбачалось обов`язкове використання засобів зв`язку електронною поштою. Втім, Розпорядженням № 30-к/тр від 15.03.2022 дистанційна робота працівників ради припинена, а Розпорядження № 28-к/тр від 24.02.2022 визнано таким, що втратило чинність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

Таким чином, задля дотримання процедури повідомлення працівників альтернативними способами доведення, роботодавець повинен зафіксувати факт, що сторони домовились про даний спосіб доведення інформації, видавши відповідний наказ, який під підпис довести до відома працівникові і тільки після цього керуватись альтернативним способом повідомлення.

Водночас, матеріали справи не містять доказів наявності такого наказу, що виключає належність доведення до ОСОБА_1 повідомлення про звільнення шляхом надсилання такого повідомлення на електронну адресу, поштову адресу та засоби мобільного зв`язку.

Розглядаючи даний спір суд перш за все досліджує чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України в частині процедури звільнення працівника за скороченням штату, що свідчить про незаконність звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з огляду на що є обґрунтованими позовні вимоги про визнання протиправним та скасування Рішення двадцять четвертої (позачергової) сесії восьмого скликання від 13.10.2022 про звільнення з посади першого заступника сільського голови у зв`язку зі скороченням посади з 14.12.2022, виключення із членів виконкому Сухополов`янської сільської ради ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Днем звільнення вважається останній день роботи (п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за 110).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що визнавши протиправним та скасувавши Рішення про звільнення позивача, остання підлягає поновленню на посаді, з якої її звільнено, а саме на посаді першого заступника сільського голови Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області з 15.12.2022 та поновленню в складі виконкому Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області.

Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Сухополов`янської сільської ради від 17.02.2023 №124 середньомісячна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням склала 25290,46 грн, а середньоденна заробітна плата складала 1176,30 грн (а.с.217).

З урахуванням зазначеного, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2022 по 24.04.2023, з урахуванням ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», складає 109 395,90 грн (1176,30 грн * 93 робочих дні).

Згідно із п. 2-3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та присудження виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, слід звернути до негайного виконання.

Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн колегія суддів зазначає наступне.

Позивач зазначає, що протиправні дії відповідача негативно вплинули на її стан здоров`я, змусили звертатись за лікарською допомогою, чим завдали моральної шкоди, яка виявилася у моральних стражданнях та переживаннях, що призвело до погіршення здоров`я, а також втрати налагоджених життєвих зв`язків, через що вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно частини п`ятої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно пункту 5 вказаної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуального), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За правилами пункту 9 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Суд першої інстанції вірно вказав, що у цій справі позивач не вказав на характер страждань, яких вона зазнала, а також позивачем не вказано про будь-які приниження з боку органу державної влади або його посадових осіб, яких зазнав позивач через звільнення.

Разом із тим, протиправне звільнення особи завжди викликає негативні емоції, що призводять до певної втрати життєвого комфорту та нормальної життєдіяльності як у професійній сфері, так і у приватному житті.

Зважаючи на сутність моральної шкоди, її не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної школи не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Зважаючи на доведеність протиправних дій з боку відповідача у справі, що розглядається, враховуючи вік позивача, що може стати на заваді подальшого працевлаштування, наявне настання для позивача наслідків, які є підставою для стягнення на її користь моральної шкоди, а з урахуванням принципів розумності та справедливості таку шкоду слід визначити в розмірі 2 000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі позивач не спростовує висновки суду першої інстанції в цій частині та не обґрунтовує належними доказами заявлену до відшкодування моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 цього ж Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 Кодексу).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2019 та від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 (адміністративне провадження №К/9901/17099/19, К/9901/17108/19, К/9901/18639/19).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17 (адміністративне провадження №К/9901/5157/19), від 24.10.2019 у справі №820/4280/17 (адміністративне провадження №К/9901/11712/19).

З огляду на матеріали справи між позивачем та адвокатським бюро «Лариси Зарічної» укладено договір про надання адвокатських послуг від 18.11.2022 №б/н. Відповідно до п. 1 Договору вартість послуг визначається за домовленістю сторін в сумі 25000,00 грн та у подальшому підтверджується актами приймання виконаних робіт та встановленими рахунками.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано договір від 18.11.2022, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер від 14.12.2022, акт виконаних послуг, що складений 14.02.2023, відповідно до якого адвокатом надано позивачеві послуг, загальна вартість яких склала 18000,00 грн (а.с. 111-114, 172). Доказів оплати вказаної суми стороною позивача не надано.

Тобто, вартість послуг, визначена в договорі про надання адвокатських послуг складає 25 000,00 грн, водночас акт виконаних робіт містить перелік послуг, наданих адвокатом, вартість яких в сукупності становить 18 000,00 грн, втім до відшкодування заявлена сума за договором, а саме 25 000,00 грн.

Крім того, така послуга як складення позовної заяви включає в себе формулювання правової позиції, виготовлення та подання позовної заяви до суду. Саме по собі виготовлення (друк) позовної заяви, подання адміністративного позову до суду не відноситься до видів надання правової допомоги в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Колегія суддів дійшла висновку, що проаналізувавши матеріали справи, предмет позову, його ціну та складність спору, об`єм виконаної адвокатом роботи сума 25000,00 грн не є співмірною, а тому є вірним висновок суду першої інстанції, що наявні підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 10000,00 грн, що буде, за даних обставин справи, справедливим і співмірним відшкодуванням таких.

Колегія суддів наголошує, що апеляційні скарги сторін не спростовують викладену у рішенні суду правову позицію.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційних скарг колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Є.В. Чаку

Суддя А.Ю. Коротких