Справа № 607/787/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 607/787/24 пров. № А/857/9036/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2024 року у справі №607/787/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Марциновська І. В.,

дата ухвалення рішення 19 лютого 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1182114 від 02 січня 2024 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що поставлене йому у вину правопорушення не вчиняв та ПДР України не порушував. Зазначає, що в п.7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додається відеозапис з нагрудної камери ДМТ9 та автомобільного реєстратора 70mаі, що є загальною назвою даних технічних приладів, однак у постанові не зазначені номери відповідних технічних приладів, якими здійснювалась відеофіксація. Крім того, покликається на п.31.5 ПДР України, що дозволяв йому керувати транспортним засобом до місця ремонту, куди власне і рухався позивач. Також звертає увагу на ту обставину, що згідно зі схемою ДТП від 24 грудня 2023 року його транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а саме: відірваний задній бампер, однак до 02 січня 2024 року він не мав можливості відремонтувати автомобіль, так як саме 02 січня 2024 року транспортний засіб оглядався представником страхової компанії для подальшої виплати страхового відшкодування. З врахуванням наведеного вважає, що підстави для прийняття оскаржуваної постанови були відсутні, а тому така підлягає скасуванню. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача (апелянта) ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, крім того, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 січня 2024 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1182114 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до змісту вищевказаної постанови серії ЕНА №1182114 ОСОБА_1 02 січня 2024 року о 18 год. 05 хв. на 114 км автодороги М-30 керував транспортним засобом марки «Ford» моделі «Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого відсутній передбачений конструкцією задній бампер, чим порушив п.31.4.7(е) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, оскільки долученими до матеріалів справи доказами стверджується, що позивач керував транспортним засобом без передбаченого технічною конструкцією заднього бампера, хоча не мав права на таке керування технічно несправним автомобілем, при цьому, технічна несправність виникла не в дорозі, а за декілька днів до цього, крім того, позивач рухався без увімкненої аварійної світлової сигналізації, а тому підстави для скасування постанови серії ЕНА №1182114 від 02 січня 2024 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Ст.9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За змістом п.1.3 та п.1.9 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.31.4.7 (е) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, у яких відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики.

За змістом ч.1 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ст.251 КУпАП України передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 02 січня 2024 року о 18 год. 05 хв. на 114 км автодороги М-30 керував транспортним засобом марки «Ford» моделі «Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого відсутній передбачений конструкцією задній бампер чим порушив п.31.4.7(е) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП.

Ст.72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Крім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегією суддів досліджено відеозаписи з автомобільного відеореєстратора та камери нагрудного реєстратора поліцейського, що знаходиться на цифровому носії інформації DVD-R та міститься у матеріалах справи (а.с.54), яким стверджується факт керування позивачем транспортним засобом марки «Ford» моделі «Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого відсутній передбачений конструкцією задній бампер та вказані обставини не заперечувались позивачем.

Крім того, про фіксацію вчиненого правопорушення зазначено у п.7 оскаржуваної постанові, а саме: зазначено, що до постанови додається відео з нагрудної камери ДМТ9 та з автомобільного відеореєстратора 70mаі (а.с.9), що спростовує доводи апелянта про неналежність таких доказів.

Як стверджує позивач і цей факт підтверджується матеріалами справи, 24 грудня 2023 року була дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої у транспортному засобі марки «Ford» моделі «Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 був відірваний задній бампер. Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2024 року у справі № 604/1728/23 винуватою у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди визнана ОСОБА_3 .

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вищевказана обставина, не звільняє позивача від подальшого обов`язку не експлуатувати такий транспортний засіб, у якого відсутній передбачений конструкцією бампер, що чітко визначено п.31.4.7 (е) Правил дорожнього руху, при цьому покликання апелянта на п.31.5 ПДР України не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки втрата заднього бампера у керованому позивачем автомобілі відбулась 24 грудня 2023 року, в той час, як позивач був зупинений працівниками поліції вже 02 січня 2024 року.

Колегія суддів звертає увагу на п.9.9 (в) ПДР України, яким передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, однак з відеозапису з автомобільного відеореєстратора службового автомобіля поліції вбачається, що транспортний засіб марки «Ford» моделі «Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався без увімкненої аварійної світлової сигналізації.

Належних та допустимих доказів на спростування вищенаведених обставин позивачем не надано.

Колегія суддів зауважує, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо - транспортних пригод та їх наслідків.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, оскільки долученими до матеріалів справи доказами стверджується, що позивач керував транспортним засобом без передбаченого технічною конструкцією заднього бампера, хоча не мав права на таке керування технічно несправним автомобілем, при цьому, технічна несправність виникла не в дорозі, а за декілька днів до цього, крім того, позивач рухався без увімкненої аварійної світлової сигналізації, а тому підстави для скасування постанови серії ЕНА №1182114 від 02 січня 2024 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн відсутні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 268, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2024 року у справі №607/787/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 29 травня 2024 року.