Справа № 440/17593/23
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/17593/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_9 ), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - третя особа), в якій просив:

- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність відмови у його звільненні з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки до поданого ним рапорту додано копії документів, які беззаперечно підтверджують утримання позивачем трьох дітей віком до 18 років. Адже, на думку, позивача, останній мав довести факт перебування дітей на утриманні, а не довести факт батьківства чи обов`язок утримання, який покладений на військовослужбовця рішенням суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у даній справі.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, призваний 01.09.2023 на військову службу під час загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», що підтверджується витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 від 01.09.2023.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 02.09.2023 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

На час укладення шлюбу позивач та ОСОБА_2 мали спільну дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у дружини позивача ОСОБА_2 (змінено прізвище після державної реєстрації шлюбу на ОСОБА_4 ) було двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8

05.09.2023 року позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі положень підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, зокрема, у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Разом із рапортом позивачем копії таких документі: паспорту та ідентифікаційного коду позивача; паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_7 ; свідоцтва про шлюб позивача; свідоцтв про народження ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; довідки Рокитнівського відділу державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівенської області від 18.10.2023 № 20217 про заборгованість за виконавчим листом про стягнення аліментів із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 ; довідки Виконавчого комітету Решетилівської міської ради від 25.10.2023 про фактичне місце проживання особи без реєстрації, видана ім`я позивача; довідки Виконавчого комітету Решетилівської міської ради від 25.10.2023 на підтвердження складу сім`ї позивача ( ОСОБА_7 (дружина), ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_5 (пасинок), ОСОБА_6 (пасинок); акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї Виконавчого комітету Решетилівської міської ради від 25.10.2023; розписка ОСОБА_7 про активну участь позивача у матеріальному забезпеченні та у вихованні її неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу та спільної дитини.

Також в матеріалах справи наявна копія посвідчення серії НОМЕР_2 , видана Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради 08.11.2023, пред`явник якого має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних дітей, із зазначенням ОСОБА_7 як мати, ОСОБА_1 як батько, діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

Рапорт позивача від 05.09.2023 повернуто з ІНФОРМАЦІЯ_9 без реалізації в зв`язку з тим, що відсутні документи, які підтверджують утримання двох дітей дружини до 18 років (рішення про усиновлення, утримання та ін.), копія розрахунку заборгованості не завірена належним чином.

Позивач, не погодившись з вказаними діями відповідача, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 29.03.1992 №2232-ХІІ (далі-Закон №2232-ХІІ, тут і далі в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Позивач звернувся із рапортом про звільнення із Збройних сил України за п.п. "г" пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ у зв`язку із перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ (із змінами, внесеними Законом України "Про внесення зміни до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо додаткової підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану" від 20.09.2022 2599-ІХ) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 02.09.2023 між позивачем та ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) укладено шлюб.

З наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження вбачається, що батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є ОСОБА_8 , а позивач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Вказані обставини підтверджують те, що позивач є батьком однієї дитини до 18 років.

Відповідно до частини 2 статті 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Таким чином, саме на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як батьків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 згідно чинного законодавства покладено обов`язок утримувати своїх дітей.

Докази звільнення ОСОБА_8 від обов`язку утримувати своїх дітей в матеріалах справи відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина 1 статті 268 СК України).

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд констатує, що мачуха, вітчим має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у мачухи, вітчима виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 160/11228/23.

Отже, позивач, будучи одруженим та проживаючи однією сім`єю з ОСОБА_7 , має право на участь у вихованні її дітей. При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Позивач до рапорту про звільнення з військової служби доказів того, що ці діти ОСОБА_7 не мають діда, бабу, повнолітніх братів та сестер, здатних їх утримувати або наявності у матері цих дітей поважних причин, з яких вона не може надавати їм належного утримання.

Таким чином, у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з вказаним рапортом, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За наведених обставин суд дійшов висновку щодо правомірності відмови відповідача з підстав її відповідності критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Правові підстави для відшкодування судового збору у порядку статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко