Справа № 591/1948/24
Суддя: Клименко А. Я.
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/1948/24
Провадження № 2-а/591/21/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1

ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №100892 від 13.02.2024 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 (тисяча сімсот ) грн., і свої позовні вимоги мотивує тим, що з 12.02.2024 року на 13.02.2024року разом з дружиною ОСОБА_2 прямував до Республіки Польща потягом сполученням 067К Київ Варшава та близько 02-00 год 13.02.2024 року на станції Ягодин інспектори держаної прикордонної служби вказали позивачу зійти з потягу для перевірки документів, після чого разом з інспекторами попрямували у приміщення вокзалу де інспектори направились у невідомому напрямку з документами позивача, будь - яких вказівок щодо подальших дій позивачу не надходило. З 02-00 години ночі позивач чекав у холі вокзалу до 13-30 год., без їжі та води, після чого вийшов до найближчого продуктового магазину та аптеки, але до позивача підійшли інспектори прикордонної служби та повідомили, що він порушив прикордонний режим, а саме без дозволу уповноваженої службової особи ДПСУ залишив зону прикордонного контролю. Тому, відносно позивача начальником кінологічної групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_3 винесено постанову. Вказує на те, що інспектори не повідомляли позивача та його дружину, що хол вокзалу це зона прикордонного контролю, що вони знаходяться саме в зоні прикордонного контролю, не пояснили правила поведінки в такій зоні, знаків або табличок з позначкою прикордонного контролю не встановлено, то було звичайне приміщення вокзалу. Зазначає, що під час розгляду адміністративних матеріалів йому не роз`яснені права, з притягненням до відповідальності був не згоден, але протоколу при цьому не складали, пояснень не відбирали, докази не збирали. Вважає постанову №100892 від 13.02.2024 року незаконною та протиправною, просить її скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю події правопорушення та складу злочину в діях позивача та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Молібог Ю.М. в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не вчиняв, оскаржувана постанова була винесена необґрунтовано, безпідставно та у відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, при розгляді адміністративної справи посадовими особами ДПСУ не були враховані усі обставини, визначені КУпАП, не з`ясовано повно, всебічно та об`єктивно всіх обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, не роз`ясненні права, не відібрані пояснення, а докази вини позивача у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення відсутні та у постанові не зазначені, у зв`язку з чим позов просила задовольнити у повному обсязі. В подальшому суду подано заяву про слухання справи у її відсутність та відсутність позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні в режимі (ВКЗ) проти позову заперечував повністю. Суду надав відзив, доводи якого підтримав в судовому засіданні та просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення №100892 від 13.02.2024 року, а також стягнення судових витрат по справі відмовити. Вказав, що постанова винесена відповідно до вимог діючого законодавства України, проти притягнення до відповідальності позивач не заперечував, а тому протокол і не складався. Позивач тривалий час перебував в зоні прикордонного контролю, так як з ним проводились слідчі дії працівники поліції у зв`язку із підозрою на використання підроблених документів. Просив у позові відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Згідно ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно п. 13 ст. 19 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" до обов`язків Державної прикордонної служби України належить встановлення за погодженням з органами доходів і зборів та керівниками відповідних підприємств, на території яких розміщено пункти пропуску через державний кордон режиму у пунктах пропуску через державний кордон України, контроль за його додержанням.

Частина 1 ст. 25 Закону України "Про прикордонний контроль" вказує, що діяльність державних органів, що здійснюють різні види контролю під час перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів або беруть участь у забезпеченні режиму державного кордону, прикордонного режиму і режиму в пунктах пропуску через державний кордон, координується органами охорони державного кордону.

Відповідно до п. 4 Порядку здійснення координації діяльності органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань додержання режимів на державному кордоні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.99 року № 48 Адміністрація Держприкордонслужби та його структурні підрозділи в межах установлених законодавством повноважень здійснюють координацію діяльності відповідно центральних і місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань: додержання прикордонного режиму в прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, режиму в пунктах пропуску через державний кордон.

Згідно пунктів 20, 21 Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2010 року №751 зони прикордонного контролю у пунктах пропуску, пунктах контролю визначаються наказом начальника органу охорони державного кордону, у зоні відповідальності якого знаходиться пункт пропуску.

У відповідності до вищевикладеного, п. 2.9.1 Наказу АДПСУ від 29.08.2011 року № 627, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 вересня 2011 року за № 1117/19855 "Про затвердження Порядку дій посадових осіб органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України щодо установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон, здійснення контролю за його додержанням, а також організації і забезпечення взаємодії та координації контрольних органів і служб, що здійснюють різні види контролю або беруть участь у забезпеченні режиму в пунктах пропуску через державний кордон" передбачає, що під час перебування у пунктах пропуску особам, які перетинають державний кордон, забороняється: самостійно, без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону, залишати транспортні засоби чи здійснювати у них посадку; без дозволу працівників підрозділу охорони державного кордону залишати зону прикордонного контролю і територію пункту пропуску.

27.02.2018 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення прикордонної безпеки держави", відповідно до п. 10 якого було внесено зміни до ст. 222-1 КУпАП, а саме: від імені органів Державної прикордонної служби України накладати адміністративні стягнення мають право в т. ч. інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує Державну політику у сфері охорони державного кордону України.

На виконання нововведених змін, Адміністрацією Державної прикордонної служби України було видано Наказ від 28.02.2018 року № 16 "Про організаційні заходи щодо реформування адмінпровадження у прикордонній сфері", відповідно до якого уповноважено відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 222-1 КУпАП розглядати від імені Державної прикордонної служби України справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 222-1 КУпАП та накладати відповідні адміністративні стягнення в т. ч. старших змін прикордонних нарядів в пунктах пропуску через державний кордон.

Згідно стандартних бланків постанов про накладення адміністративного стягнення, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.09.2013 року № 898 "Про затвердження Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 жовтня 2013 року за № 1729/24261, чітко зазначено, що у постанові вказується посада, прізвище, ім`я та по батькові уповноваженої посадової особи, яка винесла постанову.

З матеріалів справи убачається, що 13.02.2024 року начальником кінологічної групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_3 складено постанову №100892 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 1700 (тисяча сімсот ) грн..

Зі змісту вказаної постанови слідує, що 13.02.2024 року о 14-00 год. в МЗПП «Ягодин» прикордонним нарядом «Контроль за режимом на напрямку виїзду з України був виявлений гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . який порушив режим у ППр, а саме без дозволу уповноваженої службової особи ДПСУ залишив зону прикордонного контролю чим порушив вимоги п. 2.9 Порядку дій посадових осіб органів охорони державного кордону ДПСУ, щодо установлення режиму в пунктах пропуску через держаний кордон, здійснення контролю за його додержанням, а також організації і забезпечення взаємодії та координації контрольних органів і служб, що здійснюють різні види контролю або беруть участь у забезпеченні режиму в пунктах пропуску через держаний кордон затверджений Наказом АДПСУ 29.08.2011 № 627 своїми діями вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 202 КУпАП по зазначеному факту відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 100892.

Аргументами позивача щодо незаконності винесеної постанови є посилання на не вчинення ним правопорушення, оскільки він виконував всі вказівки інспекторів державної прикордонної служби. Окрім того, позивач вказував, що йому не роз`яснили права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 202 КУпАП порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями статті 26 Закону України "Про Державний кордон України" встановлено, що режим у пунктах пропуску через державний кордон України - порядок перебування і пересування всіх осіб і транспортних засобів у межах території прикордонних залізничних і автомобільних станцій, морських і річкових портів, аеропортів і аеродромів, відкритих для міжнародного сполучення, а також здійснення іншої діяльності, пов`язаної з пропуском через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів, - визначається згідно з законодавством України Державною прикордонною службою України разом з компетентними органами. У приміщеннях і місцях, де здійснюється прикордонний контроль, Державна прикордонна служба України встановлює додаткові режимні правила, що регламентують порядок допуску в них осіб, які беруть участь у контролі та обслуговуванні пасажирів і транспортних засобів закордонного прямування, відправленні з пунктів пропуску транспортних засобів, що вибувають за кордон і прибувають в Україну, а також інші обмеження для запобігання незаконному перетинанню державного кордону України.

Тобто, для встановлення наявності в діях особи ст. 202 КУпАП в конкретному випадку необхідно встановити перебування особи в пункті пропуску через державний кордон України, а саме перебування та пересування особи у межах території прикордонного морського порту, відкритого для міжнародного сполучення, визначеного із законодавством України Державною прикордонною службою разом з компетентними органам та законність такого перебування. Судом встановлено, що місцем вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП, яке інкримінується ОСОБА_1 , є міжнародний пункт пропуску «Яготин».

Постановою Кабінету міністрів України від 18 серпня 2010 року № 751 затверджено Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю.

Відповідно до п. 2 вказаного Положення (в редакції на час виявлення порушення) пункт пропуску через державний кордон - спеціально виділена територія на залізничних і автомобільних станціях, у морських і річкових портах, в аеропортах (на аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, а також спеціально виділена акваторія у морських і річкових портах, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна (далі - пункт пропуску).

Порядок взаємодії контрольних органів і служб, загальний порядок та послідовність проведення всіх видів контролю в пункті пропуску, пункті контролю визначаються технологічною схемою пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон, яка затверджується окремо для кожного пункту пропуску, пункту контролю через державний кордон керівником органу охорони державного кордону за погодженням з митним органом та керівниками контрольних органів і служб, а також підприємств, на території яких розміщено пункти пропуску через державний кордон Типова технологічна схема пропуску через державний кордон у пунктах пропуску для автомобільного, повітряного, морського (річкового), поромного та залізничного сполучення затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 25 Закону України "Про прикордонний контроль" (пункт 18 Положення).

Прикордонний контроль поїздів закордонного сполучення здійснюється на залізничній платформі або у спеціально відведеній будівлі залізничного вокзалу пункту пропуску через державний кордон (пункту контролю) (ст. 16 Закону України "Про прикордонний контроль")

Суду відповідачем не надано доказів, що позивач ОСОБА_1 знаходився саме у пункті пропуску через державний кордон (пункту контролю), та покинув її без дозволу інспекторів. Посилання на тривале перебування в зоні прикордонного контролю через проведення слідчих дій є необґрунтованим, оскільки суду не надано протоколу затримання особи та за повідомленням представника відповідача в судовому засіданні, він не складався.

Відповідно до ч. 2 ст. 279 КУпАП головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Згідно з ст. 276 Кодексу справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п. 2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи.

Протокол не складається в разі вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 202 КУпАП (у випадках виявлення цих правопорушень в пунктах пропуску через ДКУ чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) якщо особа не оспорює допущене порушення та накладене адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Суд зазначає, що процедурні порушення не повинні сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення. Натомість, вчинені суб`єктом владних повноважень процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову було винесено відповідачем на місці вчинення правопорушення без складання адміністративного протоколу, однак позивач обставини справи та свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП не визнав, крім того, не погодився з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу, про що зазначив у позовній заяві.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Із змісту оскарженої постанови вбачається, що остання не містить посилання, на докази та не додано жодних доказів складання протоколу.

Отже, посадовою особою ДПС при виявлені правопорушення, фіксації даного правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст. 258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення посадова особа зобов`язана зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

За змістом ч. 5 ст. 258 КУпАП, з урахуванням того, що під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 оспорив допущене порушення, посадова особа ДПС була зобов`язаний складати протокол про адміністративне правопорушення щодо позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім того, статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Доказів надання позивачу можливості в повному обсязі скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та того, що права при розгляді справи про адміністративне правопорушення були роз`яснені позивачеві під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем суду не надано. Оскаржувана постанова не містить вказаних відомостей.

Суд зазначає, що Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 р. по справі № 337/3389/16-а).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів того, що позивачем скоєне адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП, відповідачем до суду не надано та такі докази в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що постанова № 100892 від 13.02.2024 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП, була винесена без достатніх правових підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, для визначення наявності складу адміністративного правопорушення необхідною ознакою є вина суб`єкта адміністративного правопорушення у вчиненні правопорушення.

Суд зазначає, що з`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15.05.2019 року по справі № 537/2088/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а отже за таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є протиправною, а тому підлягає скасуванню, а справа підлягає закриттю.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 7 згаданої ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, позивачем 21.02.2024 року укладено договір про надання професійної правової допомоги в адміністративній справі з Адвокатським об`єднанням «Веріта Груп». Відповідно до умов договору, гонорар адвокатського об`єднання за надання правової допомоги у даній справі складає 10000,00 грн..

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної в Постанові по справі N 640/18402/19 від 28.12.2020 року, у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги для встановлення обґрунтованості понесених позивачем витрат не потрібен. У справі, що розглядалася, договором про надання правової допомоги визначений фіксований розмір винагороди адвоката, а тому останній не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Зазначена позиція підтримана також Верховним Судом при розгляді справи за № 235/4969/19.

Суд вважає, що розмір понесених витрат на правничу допомогу є підтвердженим, він відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності.

Також суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені ним витрати на оплату судового збору в сумі 605 грн. 60 коп..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5-10, 14, 22, 72-79, 136, 139, 211, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Скасувати постанову №100892 від 13.02.2024 винесену начальником кінологічної групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення про накладання адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору - 605 грн. 60 коп. та витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., що загалом становить 10605 грн. 60 коп..

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 травня 2024 року.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО