Справа № 160/6264/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2024 рокуСправа №160/6264/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
07 березня 2024 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 23.06.2012 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №324, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.
Від подружнього життя народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , є дитиною з інвалідністю.
15 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою, в якій просив на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надати йому відстрочку на військову службу під час мобілізації та вважати його таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з наявністю на вихованні дитини з інвалідністю.
ОСОБА_1 відповіді на вказану заяву від ІНФОРМАЦІЯ_1 не отримав.
ОСОБА_1 вважає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до вимог пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2024 року для розгляду адміністративної справи №160/6264/24 визначено суддю Олійника В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року провадження в справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Поданий позивачем позов не містить підстав позову та відсутній предмет спору.
Підставою позову є фактичні обставини публічно-правового спору (факт порушення прав, свобод та інтересів, ухвалення чи не ухвалення рішення), в даній справі відсутній факт порушення прав позивача.
Згідно інформації з Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг» позивач перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_5 та має реєстрацію: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом серія НОМЕР_2 виданим Бердянським ГО УМВС від 25.06.2002 року.
ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, який не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Відсутність позивача на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 також підтверджується відсутністю штампа про постановку на військовий облік в тимчасовому посвідченні № НОМЕР_3 виданому ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається військовозобов`язаним за місцем їх перебування на військовому обліку у відповідному ІНФОРМАЦІЯ_8 за рішенням начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до Закону та на підставі документів, які підтверджують наявність законних підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Позивачем не було надано підтверджуючих документів щодо наявності на вихованні дитини з інвалідністю віком до 18 років.
Станом на сьогоднішній день позивач особисто не прибував та не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_6 з необхідним пакетом документів для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно підпункту 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На думку представника відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_6 не було порушено права позивача, а отже відсутні будь-які спірні правовідносини.
Крім того, на адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 не надходило адвокатських запитів від 15.01.2024 року щодо надання відстрочки ОСОБА_1 .
З урахуванням викладеного, керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_6 не приймалося жодного рішення про ухвалення чи не ухвалення надання відстрочки згідно абзацу 6 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відносно ОСОБА_1 .
Отже, доводи позивача про необхідність надання позивачеві відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є безпідставними.
Згідно частини 4 статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ, зміст мобілізації становить, зокрема, переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.
Статтею 22 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Зокрема, відповідно до частини 3 статті 22 Закону №3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Генеральний штаб Збройних Сил (СБУ, Служба зовнішньої розвідки) у триденний строк доводить зазначене рішення до відома відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу Центрального управління та/або регіональних органів СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки).
Орган державної влади, інший державний орган, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа і організація видає військовозобов`язаному витяг із зазначеного рішення за формою згідно з додатком 3.
Витяг, завірений підписом керівника та печаткою (у разі її наявності) відповідного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, є документом, що підтверджує надання військовозобов`язаному відстрочки.
Згідно пункту 12 Положення №154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право видавати в межах своїх повноважень накази та розпорядження.
Отже, обов`язки щодо мобілізації на військову службу за призовом, встановлення відстрочок покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", є підстави надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та вважати його таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з тим, що на його вихованні перебуває дитина з інвалідністю.
Згідно з підпункту 8 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів») призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
З урахуванням викладеного, представник просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на тимчасовий облік запасу Збройних Сил України за ВОС №901 за посадою Діловод, код 074А, що документально підтверджується тимчасовим посвідченням № НОМЕР_3 (замість військового квитка), виданим 07 червня 2010 року ІНФОРМАЦІЯ_7 .
23 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується записом Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №324.
ІНФОРМАЦІЯ_10 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується записом Довгинцівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 26.02.2013 року серія НОМЕР_5 .
Відповідно до посвідчення Управління праці та соціального захисту населення серії НОМЕР_1 від 22 листопада 2023 року, ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю.
Відповідно до вказаного посвідчення ОСОБА_2 , 1984 року народження, записана як законний представник, опікун дитини з інвалідністю або особи з інвалідністю з дитинства, яка не має право на пенсію особи з інвалідністю, якщо таку особу визнано недієздатною (номер особової справи 658572).
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, а саме жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років.
Як зазначено в позові, 15 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою, в якій просив на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надати йому відстрочку на військову службу під час мобілізації та вважати його таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з наявністю на вихованні дитини з інвалідністю.
Також в позові зазначено, що 15 січня 2024 року представник позивача звернувся до керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 з адвокатським запитом, в якому просив:
1.На підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та вважати його таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із тим, що на його вихованні перебуває дитина з інвалідністю.
2. Надати довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, видану на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
3.Письмову відповідь надіслати не пізніше 5 робочих днів з дня отримання даного запиту на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_11
ОСОБА_1 відповіді на вказану заяву від ІНФОРМАЦІЯ_1 не отримав.
Представник ОСОБА_1 відповіді на адвокатський запит від ІНФОРМАЦІЯ_1 також не отримав.
ОСОБА_1 вважає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання йому відповідно до вимог пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом, який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, є Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII.
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан, відповідно до Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року в Україні оголошено та проводиться загальна мобілізація.
У силу приписів статті 2 Закону №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону №3543-XII мобілізаційна підготовка та мобілізація здійснюються на основі таких принципів: централізоване керівництво; завчасність; плановість; комплексність і погодженість; персональна відповідальність за виконання заходів щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації; додержання прав підприємств, установ і організацій та громадян; гарантована достатність; наукова обґрунтованість; фінансова забезпеченість.
Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані:
- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період;
- надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Щодо військового обліку позивача, суд зазначає наступне.
Зокрема, відповідно до частини 3 статті 22 Закону №3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Згідно з частиною 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ, призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Генеральний штаб Збройних Сил (СБУ, Служба зовнішньої розвідки) у триденний строк доводить зазначене рішення до відома відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу Центрального управління та/або регіональних органів СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки).
Орган державної влади, інший державний орган, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа і організація видає військовозобов`язаному витяг із зазначеного рішення за формою згідно з додатком 3.
Витяг, завірений підписом керівника та печаткою (у разі її наявності) відповідного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, є документом, що підтверджує надання військовозобов`язаному відстрочки.
Згідно пункту 12 Положення №154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.
З матеріалів справи судом вбачається, що згідно інформації з Єдиного електронного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг» ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_5 та має реєстрацію АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Бердянським ГО УМВС від 25.06.2002 року.
Відсутність позивача на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 підтверджується відсутністю штампа про постановку на військовий облік в тимчасовому посвідченні № НОМЕР_3 , виданому ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Тобто, ОСОБА_1 відповідно до положень частини 3 статті 22 Закону №3543-ХІІ, враховуючи воєнний стан, відповідно до Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року, зобов`язаний був в семиденний строк з моменту оголошення мобілізації стати на облік в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем своєї реєстрації.
Щодо надання відстрочки від призову, суд виходить з наступного.
Статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачено відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.
Відповідно до пункту 2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з підпунктом 8 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів») призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до пункту 19 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.
Відповідно до пункту 9 Положення №154, завданнями територіальних центрів є комплектування, підготовка та мобілізація, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведених заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу, патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Так, у силу пункту 5 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, а саме жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 вважає, що він має право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до пункту 5 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ як особа, яка виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років.
ОСОБА_1 в підтвердження обставин, що він має підстави для відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації, надав до позовної заяви копії:
- посвідчення Управління праці та соціального захисту населення серії НОМЕР_1 від 22 листопада 2023 року;
- тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, виданого 07 червня 2010 року ІНФОРМАЦІЯ_7 ;
- паспорту свого та дружини - ОСОБА_2 ;
- свідоцтва про шлюб;
- свідоцтва про народження доньки.
- адвокатського запиту до відповідача від 15 січня 2024 року;
- заяви до відповідача від 15 січня 2024 року.
Суд наголошує, що обов`язок доведення існування обставин для надання військовозобов`язаній особі відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема і з підстав, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", лежить саме на такій особі.
Відповідно до посвідчення Управління праці та соціального захисту населення серії НОМЕР_1 від 22 листопада 2023 року ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю.
Відповідно до вказаного посвідченням, ОСОБА_2 , 1984 року народження, уповноважена як законний представник, опікун, дитини з інвалідністю або особи з інвалідністю з дитинства, яка не має право на пенсію особи з інвалідністю, якщо таку особу визнано недієздатною (номер особової справи 658572), тобто запис щодо ОСОБА_1 в цьому посвідченні відсутній.
Щодо звернення до відповідача, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Позивачем та його представником не надано суду належних доказів, які б свідчили, що заява позивача та адвокатський запит від 15 січня 2024 року були направлені на адресу відповідача та отримані відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_6 .
В той же час, у відзиві представник відповідача зазначає про те, що станом на сьогоднішній день позивач особисто не прибував та не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_6 з необхідним пакетом документів для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Вказане твердження не спростовано позивачем та його представником протягом судового розгляду справи.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання ОСОБА_1 відповідно до вимог пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_6 не було порушено права позивача в частині надання або ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації станом на дату звернення до суду.
Судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, позовні вимоги є передчасними та спрямовані на захист ще не порушених прав позивача, що суперечить статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, у той час як судовий захист може надаватися лише порушеним правам.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (в справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову судові витрати позивачеві не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник