Справа № 320/48411/23
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року № 320/48411/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Кочанової П.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , який діє в інтересах громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 , звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київської області № 912 від 09.11.2023, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий громадянину КНР ОСОБА_3 19.07.2011 та скасовано посвідку на постійне проживання НОМЕР_1 від 26.07.2011;

- визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країні іноземця або особи без громадянства від 29.11.2023 стосовно громадянина КНР ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

- визнати протиправним та скасувати заборону громадянину КНР ОСОБА_3 подальшого в`їзду на територію України терміном на три роки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення прийнято відповідачем без будь-яких належних підстав, є протиправними, суперечать чинному законодавству, містять ознаки зловживання з боку службових осіб та підлягають скасуванню.

Представником позивача наголошено, що ОСОБА_2 проживає в Україні разом зі своєю сім`єю вже більше 10 років, навчався в Україні до одруження і наразі очолює підприємство, яке працює в м. Києві, має неповнолітніх дітей, які наразі фактично залишились без батьківського піклування. Зауважено, що ОСОБА_2 не був притягнутий до кримінальної чи адміністративної відповідальності, не є підозрюваним у справі та не є фігурантом кримінальних проваджень, а тому застосування приписів статті 12 Закону України «Про імміграцію» є безпідставними.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав, що оскаржувані рішення прийнято відповідачем на підставі подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 11.10.2023 № 13436/55/01-2023 про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання позивачу. Зауважено, що інформація, викладена у поданні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, є підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.п. 3 та 4 ч. 1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», натомість нормами законодавства не встановлено обов`язку міграційного органу перевіряти правомірність проведення оперативно-розшукової діяльності співробітниками поліції.

Відповідачем також подано клопотання про залучення в якості третьої особи Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про уточнення позовних вимог та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України.

08 травня 2024 року відповідачем до суду надано відзив на уточнений адміністративний позов в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

27.05.2024 року до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення щодо позову та відзиву, в яких останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Так, Департамент зазначив про те, що за результатами реалізації отриманої оперативної інформації, доступ до якої обмежений, Департаментом встановлено підстави для направлення подання від 11.10.2023 № 13436/55/01-2023 про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київської області. При цьому, вказує, що саме поліція проводить попереджувальні , профілактичні, превентивні заходи щодо унеможливлення скоєння злочинів на території України. Зазначає про те, що оперативна інформація органу кримінальної поліції про наміри іноземця щодо порушення громадського порядку та дестабілізації в середині держави, що може призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб, які тимчасово або постійно проживають в Україні, є самостійною та достатньою підставою для підготовки та направлення подання про заборону в`їзду в Україну, скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на тимчасове проживання. Між цим, відмічає, що жодним нормативно правовим актом не передбачено повноважень ДМС України щодо здійснення перевірки інформації, наданої уповноваженим органом, адже така інформація сприймається як достовірна і у ДМС є лише один можливий варіант поведінки, а саме: прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну, скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на проживання. Крім того, третя особа зазначає, що ч. 13 ст. 9 Закону № 2135-ХІІ передбачено, що не підлягають передачі і розголошенню результати оперативно розшукової діяльності.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.04.2011 звернувся до ВГІРФО Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст.4 Закону, як батько громадянина України (син - Чжао Жень ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув громадянства України на підставі ч. 3 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», довідка про реєстрацію особи громадянином України № 1203/10 від 22.10.2010, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 21.04.2010).

ВГІРФО Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві 19.07.2011 прийнято рішення про надання вказаному іноземцю дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

26.07.2011 документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 . До ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшло з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України подання від 11.10.2023 № 13436/55/01-2023 про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання позивачу.

За результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 відповідачем складено висновок від 09.11.2023, відповідно до якого вважалось за доцільне скасувати дозвіл на імміграцію в Україні та скасувати посвідку на постійне проживання.

Рішенням Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київської області № 912 від 02.11.2023 позивачу на підставі пунктів 3, 4 статті 12 Закону України «Про Імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україні та на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321, скасовано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 26.07.2011.

ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області також прийнято рішення від 29.11.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, відповідно до якого громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_4 просять залишити територію України до 27.12.2023.

Рішенням відповідача від 29.11.2023 заборонено позивачу в`їзд до України строком на три роки до 28.11.2026.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно положень статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

У відповідності з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію».

Згідно ст. 1 ЗУ «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Згідно п. 12 ЗУ «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про імміграцію» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983.

Відповідно до п. 21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно п. 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно з п. 23 Порядку №1983, ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Відповідно до п. 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321, посвідка на постійне проживання - є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно п.п. 64, 65 Порядку № 321 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію; 2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом. Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

З матеріалів справи вбачається, що питання про скасування дозволу на імміграцію позивача було ініційовано відповідним поданням Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 11.10.2023 № 13436/55/01-2023 для розгляду та прийняття відповідного рішення.

Зокрема, вказано, що громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 причетний до незаконної діяльності міжнародної мережі приватних агенцій та структур які всупереч діючому законодавству України надають послуги «сурогатного материнства» на підставних осіб та іноземців. Метою зазначеного виду злочинної діяльності є незаконний вивіз новонароджених дітей за територію України через оформлення документів на підставних осіб, здебільшого іноземців, із подальшим перепродажем на «чорному» ринку трансплантологічних послуг та донорства органів людини. Встановлено, що «клієнтами» зазначеної злочинної мережі приватних агенцій та структур є не завжди чоловік і жінка, які знаходяться в офіційному зареєстрованому шлюбі, тобто всі документи оформлюються на підставних осіб з числа як громадян України, так і іноземців.

Суспільна небезпечність перебування ОСОБА_2 на території України полягає у встановленні ним контролю за протиправною діяльністю організованих злочинних угрупувань, які всупереч діючому законодавству України надають послуги «сурогатного материнства» на підставних осіб та іноземців. Чжао Ган намагається контролювати та забезпечувати безперешкодний в`їзд та законне перебування на території України осіб, причетних до «чорного» ринку донорських послуг, сурогатного материнства та трансплантологічних послуг. Чжао Ган усіляко за підтримки міжнародних злочинних організацій та синдикатів сприяє розвитку, налагодженню та функціонуванню на території України ринку послуг «чорних трансплантологів», незаконного донорства органів людини та організації сурогатного материнства в інтересах осіб, які за своїм правовим статусом не мають права на даний вид медичних послуг.

У підсумку подання встановлено, що громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 становить загрозу громадському порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про національну безпеку України»:

громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз (п.3);

національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян (п.10);

Статтею 3 Закону України «Про національну безпеку України» від 21 червня 2018 року № 2469-VIIІ визначено, що державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про національну безпеку України» до складу сектору безпеки і оборони входить, зокрема, Міністерство внутрішніх справ України, Національна поліція України, Державна міграційна служба України.

На виконання приписів частини 1 статті 7 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Статтею 2 Закону України «Про Національну поліцію» на Національну поліцію покладено завдання забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності.

Підпунктами 1-4 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Ураховуючи вищевказане, викладена в поданні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 11.10.2023 № 13436/55/01-2023 інформація та встановлені обставини є достатньою підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ст. 12 ЗУ «Про імміграцію».

Щодо посилання представника позивача на те, що станом на час складання спірного рішення він не є підозрюваним чи обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, суд зазначає, що пред`явлення підозри або винесення судом обвинувального вироку можуть свідчити про притягнення позивача до кримінальної відповідальності за вже скоєнні злочини на території України, які є не зворотними, як для громадян так і для держави в цілому. Саме тому поліція проводить попереджувальні, профілактичні, превентивні заходи щодо унеможливлення скоєння злочинів на території України.

Суд зазначає, що необхідність скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким скасовано такий дозвіл.

Під час прийняття рішення у справі суд враховує, що Національна поліція України захищає людей не тільки від насильницьких, грабіжних або шкідливих актів, але й сприяє дотриманню усіх заборон, що встановлені законодавством України. При цьому, важлива роль у належному забезпеченні громадського порядку та безпеки є превентивні заходи.

Посилання представника позивача на те, що під час перетину кордону України для виїзду до Молдови 04.12.2023 року ОСОБА_2 було повідомлено про прийняття рішень від 09.11.2023 щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання без надання перекладача є неприйнятними, оскільки відносно нього саме при перетині кордону 04.12.2023 року жодних рішень не приймалось.

Суд наголошує, що спірні рішення в даній справі прийнято Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київської області, натомість представником позивача в даному випадку викладено незгоду з діями посадових осіб відповідної прикордонної служби України, що, в свою чергу, не є предметом розгляду даної справи, а тому оцінка таким обставинам не надається.

Також не беруться до уваги посилання представника позивача на порушення відповідачем процедури розгляду подання, зокрема, відсутність запитів до відповідних органів для з`ясування обставин та нездійснення запрошення іммігранта для надання пояснень, оскільки, як зазначалось вище, згідно з пункту 23 Порядку №1983 вказані дії не є обов`язковими, а вчиняються відповідачем в разі потреби.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київської області, приймаючи рішення № 912 від 09.11.2023, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий громадянину КНР ОСОБА_3 19.07.2011 та скасовано посвідку на постійне проживання НОМЕР_1 від 26.07.2011, за поданням Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України подання від 11.10.2023 № 13436/55/01-2023, діяло правомірно, у відповідності до Закону України «По імміграцію» та Порядку №№ 1983, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його скасування.

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення похідних вимог про визнання протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країні іноземця або особи без громадянства від 29.11.2023 стосовно громадянина КНР ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання протиправним та скасування заборони громадянину ОСОБА_6 подальшого в`їзду на територію України терміном на три роки.

Решта доводів та посилань сторін у справі висновків суду не спростовують.

Судом враховується, що, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними та скасування рішень - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 30.05.2024 року.

Суддя Кочанова П.В.