Справа № 160/9952/20
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2024 року м. Дніпросправа № 160/9952/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року (суддя Рищенко А.Ю.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови нарахування пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з застосуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівнику зайнятому повний робочий день під землею на якого розповсюджується дія Закону України «Про престижність шахтарської праці» в розмірі 80%;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до загального та пільгового стажу періодів роботи: - ВО «Лисичанськвугілля» шахта «Привольнянська» з 30.05.1987 року по 07.07.1987 року на посаді учня гірничого з повним робочим днем під землею, - ПО «Первомайсквугілля» шахта «Карбоніт» з 22.09.1987 по 21.11.1987 на посаді учня гірничого з повним робочим днем під землею; - в ПО «Первомайськвугілля» шахта «Золоте» з 30.01.1992 по 31.01.1992, з 02.11.1992 по 22.11.1992, з 21.06.1993 по 30.06.1993, з 14.09.1993 по 15.09.1993, з 20.05.1994 по 20.05.1994 на посаді гірничого майстра підземного з повним робочим днем під землею;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального та пільгового стажу періоди роботи ВО «Лисичанськвугілля» шахта «Привольнянська» з 30.05.1987 по 07.07.1987 на посаді учня гірничого з повним робочим днем під землею, ПО «Первомайсквугілля» шахта «Карбоніт» з 22.09.1987 по 21.11.1987 на посаді учня гірничого з повним робочим днем під землею;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу періоди роботи в ПО «Первомайськвугілля» шахта «Золоте» з 30.01.1992 по 31.01.1992, з 02.11.1992 по 22.11.1992, з 21.06.1993 по 30.06.1993, з 14.09.1993 по 15.09.1993, з 20.05.1994 по 20.05.1994 на посаді гірничого майстра підземного, учня машиніста та машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею відповідно до довідок № 128, № 129, № 130, № 131 від 30.03.2015 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу період навчання в Лисичанському гірничому технікумі з 01.09.1984 по 17.06.1988;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівнику зайнятому повний робочий день під землею на якого поширюється дія Закону України «Про престижність шахтарської праці» з часу призначення пенсії, а саме з 30.01.2020.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року позов задоволено, а саме суд:

Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з застосуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівнику зайнятому повний робочий день під землею на якого розповсюджується дія Закону України «Про престижність шахтарської праці» в розмірі 80%.

Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 до загального та пільгового стажу періодів роботи: у ВО «Лисичанськвугілля» шахта «Привольнянська» з 30.05.1987 року по 07.07.1987 на посаді учня гірничого з повним робочим днем під землею, у ПО «Первомайсквугілля» шахта «Карбоніт» з 22.09.1987 по 21.11.1987 на посаді учня гірничого з повним робочим днем під землею; у ПО «Первомайськвугілля» шахта «Золоте» з 30.01.1992 по 31.01.1992, з 02.11.1992 по 22.11.1992, з 21.06.1993 по 30.06.1993, з 14.09.1993 по 15.09.1993, з 20.05.1994 по 20.05.1994 на посаді гірничого майстра підземного з повним робочим днем під землею.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального та пільгового стажу періоди роботи: у ВО «Лисичанськвугілля» шахта «Привольнянська» з 30.05.1987 по 07.07.1987 на посаді учня гірничого з повним робочим днем під землею, у ПО «Первомайсквугілля» шахта «Карбоніт» з 22.09.1987 по 21.11.1987 на посаді учня гірничого з повним робочим днем під землею.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи в ПО «Первомайськвугілля» шахта «Золоте» з 30.01.1992 по 31.01.1992, з 02.11.1992 по 22.11.1992, з 21.06.1993 по 30.06.1993, з 14.09.1993 по 15.09.1993, з 20.05.1994 по 20.05.1994 на посаді гірничого майстра підземного, учня машиніста та машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею відповідно до довідок № 128, № 129, № 130, № 131 від 30.03.2015 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період навчання в Лисичанському гірничому технікумі з 01.09.1984 по 17.06.1988.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівнику зайнятому повний робочий день під землею на якого поширюється дія Закону України «Про престижність шахтарської праці» з часу призначення пенсії, а саме з 30.01.2020.

Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

30.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити судовий контроль відповідно до статті 382 КАС України за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати звіт про виконання судового рішення, а саме рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 у справі №160/9952/20.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2021 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі №160/9952/20 задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати протягом 30-ти днів з моменту отримання даної ухвали суду звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 у справі №160/9952/20.

16.02.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 у справі №160/9952/20.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.02.2022 про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 у справі №160/9952/20.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду від 27 липня 2023 року, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду, відмовити у прийнятті звіту, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно надати звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 у справі № 160/9952/20 з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, щосудом зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Для належного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 у справі № 160/9952/20, 12.02.2021 було видано виконавчий лист № 160/9952/20.

У зв`язку із невиконанням у добровільному порядку судового рішення, я звернувся із виконавчим листом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Листом від 12.10.2021 року № 36110-29151/М-01/8-0400/21, відмовлено у виплаті суми заборгованості та зазначено, що заборгованість за рішенням суду від 11.11.2020 по справі № 160/9952/20 за період з 30.01.2020 по 28.02.2021 буде виплачена після виділення додаткових бюджетних призначень Пенсійному фонду України для виплати сум, нарахованих за рішеннями суду.

Позиція відповідача щодо відмови у виплаті нарахованої суми пенсійної заборгованості є безпосереднє невиконання рішення суду яке є обов`язкове для виконання на всій території України що є порушенням конституційних прав позивача.

Єдиною можливістю відновити порушені права, які випливають з невиконаня відповідачем рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 у справі № 160/9952/20, є звернення до суду, який виніс рішення із проханням зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року по справі № 160/9952/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області проведено з 30.01.2020 перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 , із зарахуванням до пільгового стажу зазначених періодів роботи та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівнику зайнятому повний робочий день під землею на якого поширюється дія Закону України «Про престижність шахтарської праці». Нараховано доплату за рішенням суду за період з 30.01.2020 по 28.02.2021 в розмірі 87901,72 грн.

Відповідно частини другої статті 10 Прикінцеві положення Закону України від 02.09.2008 № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» фінансування додаткових витрат на виплату підвищеного розміру пенсії відповідно до статті 8 цього Закону здійснюється за рахунок коштів Державного бюджет України,

Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Бюджет Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Кошти Державного бюджету України включаються до Бюджету Пенсійного фонду України в обсягах, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Обсяги асигнувань з Державного бюджету визначені Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та «Про Державний бюджет України на 2021 рік», по бюджетній програмі за КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду».

Чинним законодавством передбачено, що виплата пенсій є функцією, що покладена на Пенсійний фонд України, який є окремою юридичною особою.

Бюджет Пенсійного фонду України на 2021 рік, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 126 (із змінами), на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, було передбачено 360,0 млн грн, які станом на 01.12.2021 використані в повному обсязі.

Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2022 рік, який згідно із підпунктом 1-1 пункту 14 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Грошові кошти у вигляді у вигляді доплати за рішенням суду, що належить позивачу не є власністю Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок державного бюджету.

01.07.2021 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавче провадження №64969420 закрито. В постанові про закінчення виконавчого провадження від 01.07.2021 зазначено, що рішення суду виконано в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 у справі №160/9952/20, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю, судом, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівнику зайнятому повний робочий день під землею на якого поширюється дія Закону України «Про престижність шахтарської праці» з часу призначення пенсії, а саме з 30.01.2020.

16.02.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 у справі №160/9952/20.

Відповідно до звіту, на виконання вказаного рішення суду Головним управлінням проведений з 30.01.2020 перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 , із зарахуванням до пільгового стажу зазначених періодів роботи та згідно ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівнику зайнятому повний робочий день під землею на якого поширюється дія Закону України «Про престижність шахтарської праці». Нараховано доплату за рішенням суду за період з 30.01.2020 по 28.02.2021 в розмірі 87 901,72 грн. Поряд з цим, зазначено, що доплату буде здійснено в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету в порядку черговості надходження рішення суду до Головного управління відповідно до окремої бюджетної програми. Також, вказано, що листом про виділення коштів від 15.02.2022 за вих.№0400-010506-5/25332 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області звернулось до Пенсійного фонду України, в якому просить розглянути питання щодо можливості фінансування виплати нарахованої доплати в сумі 87 901,72 грн. для виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/9952/20 в повному обсязі.

Суд першої інстанції, приймаючи звіт виходив з того, що відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу, Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області не відмовляється від виплати нарахованої заборгованості і зазначає, що заборгованість буде виплачена після надходження коштів, суд вважає, що відсутня доцільність у неприйнятті цього звіту в цілому та встановленні нового строку для подачі звіту, оскільки відповідне фінансове забезпечення не залежить від відповідача особисто.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Норма статті 382 КАС України не містить застереження, що суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення лише одночасно з ухваленням останнього.

У випадку ухилення боржника - суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення суд може постановити ухвалу про зобов`язання останнього подати звіт і після постановлення рішення у справі, якщо цього потребують обставини справи.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №820/4261/18.

З матеріалів справи вбачається, що станом на дату подання відповідачем звіту за судовим рішенням, та його розгляд, рішення суду не було виконано у повному обсязі.

Зазначене підтверджується сторонами та звітом поданим Головним управлінням Пенсійного фонду.

З урахуванням обставин справи, характеру спірних правовідносин, предмета та категорії спору, практики правозастосування, що складалася з приводу спорів цієї категорії, зокрема й суду касаційної інстанції, суд дійшов до висновку щодо не підтвердження виконання рішення суду у повному обсязі, оскільки на момент розгляду судами першої та апеляційної інстанцій виплати суми пенсії, здійснено не було.

З пояснень відповідача вбачається, що для забезпечення виконання рішень суду визначено механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті, та на даний час відсутнє фінансове забезпечення.

Колегія суддів доходить висновку, що невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 про те, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

З огляду на вищенаведене, необхідно відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України у прийнятті звіту про виконання судового рішення та встановити відповідачу новий строк для подання звіту про виконання вказаного рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалах Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року справа №200/3958/19-а, від 14 лютого 2023 року справа №200/3958/19-а, від 04 липня 2023 року справа №200/3958/19-а, від 12 грудня 2023 року справа №200/3958/19-а.

Окрім того, невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.10.2018 у справі № 638/643/17, від 18.04.2019 у справі № 808/2291/16, від 21.11.2019 у справі № 344/8720/16-а, від 29.11.2019 у справі № 805/5043/15-а, від 20.02.2020 у справі № 15/6834/15, від 18.02.2022 у справі № 520/3601/19 та від 01.06.2022 у справі № 640/25836/20.

Також, доказів того, що відповідачем щомісяця надається інформація про потребу в бюджетних асигнуваннях з метою виплати заборгованості з дати ухвалення рішення суду та набрання його законної сили (з 2020 року), матеріалами справи не підтверджуються.

Доводи про неможливість виконання судового рішення в частині виплати сум з огляду на відсутність бюджетних асигнувань на вказані цілі, колегія суддів оцінює критично, оскільки як вже зазначалось доказів вчинення всіх можливих заходів для забезпечення реального здійснення виплати позивачу відповідної суми заборгованості відповідач ні суду першої ні апеляційної інстанції не надав.

Лише посилання на відсутність бюджетного фінансування без вчинення відповідних дій з метою виконання судового рішення в повному обсязі не може бути виправданням з боку Держави невиконання рішення суду та відмови особі у захисті (реалізації) її порушених прав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у пункті 54 Рішення Європейського суду з прав людини, справа «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява N 40450/04), звертав увагу, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції.

У пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

У рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини зауважував, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Також, суд вважає помилковим посилання відповідача на закінчення виконавчого провадження з підстав повного виконання рішення суду, оскільки ст. 382 КАС України не встановлює жодної вимоги щодо обов`язкового звернення з виконавчими листами до органів/осіб, які забезпечують виконання судових рішень, а також надання доказів щодо виконання або неможливості державним виконавцем виконати таке судове рішення у порядку Закону України «Про виконавче провадження». Встановлення судового контролю у порядку ст. 382 КАС України є однією з повноцінних форм забезпечення виконання судових рішень, яка встановлена з єдиною метою фактичне виконання судового рішення на користь позивача. Оскільки статтею 382 Розділ IV КАС України регламентовано інститут судового контролю за виконанням судового рішення, Законом України «Про виконавче провадження» - порядок примусового виконання судового рішення, а Кримінальним кодексом України - кримінальну відповідальність за невиконання судового рішення. Суд зазначає, що право суду на встановлення судового контролю не обмежується відкриттям такого провадження та звернення позивача до органів, що здійснюють примусове виконання рішень судів, та його закінчення, не звільняє відповідача від обов`язку вживати дії направлені на виконання рішення суду в самостійному порядку. Виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права особи в судовому порядку, при цьому обов`язок суду контролювати виконання свого рішення закріплено безпосередньо Конституцією України. Колегія суддів зазначає, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є однією з гарантій виконання такого рішення.

Посилання суду першої інстанції на висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, є помилковим, оскільки обставини та підставі у вказаному рішенні є відмінними від спірних правовідносин. Так, у вказаній справі, спірним питання було накладення штрафу з підстав невиконання рішення суду.

Як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 12 грудня 2023 року у справі №200/3958/19-а невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. При цьому колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 про те, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Зазначене свідчить про те, що рішення суду не виконано в повному обсязі, а тому суд вважає за необхідне встановити новий контроль за виконанням рішення суду першої інстанції - шляхом зобов`язання подати до суду першої інстанції звіт про його повне виконання у двомісячний строк з дня набрання цією постановою законної сили, що обумовлює задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Відповідно до ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є такою, що підлягає скасуванню та заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду першої інстанції підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року скасувати.

Відмовити в прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №160/9952/20.

Установити Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №160/9952/20.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протягом двох місяців з дня отримання цієї ухвали подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року у справі №160/9952/20 разом з письмовими доказами на підтвердження повного виконання судового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров