Справа № 160/10512/23
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2024 року м. Дніпросправа № 160/10512/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року

у справі № 160/10512/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачці, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і в подальшому реабілітована, у призначенні підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснювати позивачці виплати підвищення до пенсії у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 28.03.2023 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року у справі № 160/10512/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено:

- визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у здійсненні нарахування і виплати позивачці підвищення до пенсії відповідно до п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, оформлену листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.04.2023 року за вих.№18936-13303/Т-01/8-0400/23;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) здійснити нарахування і виплату позивачці підвищення до пенсії відповідно до п. "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 28.03.2023р., з урахуванням виплачених сум.

Судом зазначено, що виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону №1788-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підпункту 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян №654 від 16.07.2008, зважаючи на те, що остання звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону. Суд вказав, що позивачка є репресованою особою, яку реабілітовано, що надає їй право на підвищення призначеної пенсії відповідно до вимог пункту "г" частини першої статті 77 Закону №1788-XII.

Наявність такого права гарантується статтею 46 Конституції України. При цьому суд зауважив, що позивачку визнано саме репресованою особою, яку в подальшому реабілітовано, тобто відповідно до статті 1 Закону №962-ХІІ перебувала у засланні та набула статусу реабілітованої особи та потерпілої від політичних репресій, що підтверджується відповідним посвідченням, а не визнано членом сім`ї реабілітованої особи, як помилково визначив відповідач. Таким чином, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування підвищення до пенсії позивачці за п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, суд зауважив, що права позивачки у даному випадку порушено саме протиправною відмовою відповідача, оформленою листом від 26.04.2023 року за вих.№18936-13303/Т-01/8-0400/23, а не його протиправними діями щодо відмови, як зазначає позивачка, а тому, керуючись приписами ч.2 ст.9 КАС України, якою, зокрема, передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а також враховуючи вищевикладені обставини, суд вважав за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог і визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у здійсненні нарахування підвищення до пенсії позивачки за п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку у подальшому реабілітовано, оформлену листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.04.2023 року за вих.№18936-13303/Т-01/8-0400/23, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивачки у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права. Разом з тим, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату позивачці підвищення до пенсії відповідно до п. "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку у подальшому реабілітовано, в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 28.03.2023р., з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року у справі № 160/10512/23, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що згідно заяви позивачки їй правомірно встановлено надбавку як члену сім`ї реабілітованих відповідно до пп.2 п.4 Постанови №654 у розмірі 43,52 грн., а підстави для встановлення позивачці підвищення, передбаченого п. «г» ст. 77 Закону №1788 відсутні.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV.

Відповідно до довідки про реабілітацію від 19.10.2013р. №3/2-Т-31, виданої Управлінням міністерства внутрішніх справ рф по Магаданській області, позивачка є донькою громадянки ОСОБА_2 , репресованої за указом Управління Берегового табору МВС СРСР від 31.03.1954р. №56/2-02621, направлена на заслання на поселення, яку відбувала у Магаданській області з 18.07.1954р. по 27.04.1956р., тому відповідно до ч.1 ст.1.1 Закону рф від 18.10.1991р. №1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій» позивачка, як така, що знаходилась разом з репресованими за політичними мотивами батьками (особами, що їх замінюють) на засланні, висланні на спецпоселенні, визнана такою, що зазнала політичної репресії і реабілітована.

Згідно з посвідчення серії НОМЕР_1 від 10.03.2023р. позивачка має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

13.03.2023 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просила призначити їй підвищення до пенсії у розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 26.04.2023 року за вих.№18936-13303/Т-01/8-0400/23 Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області повідомило позивачці, що з 13.03.2023р. згідно з наданою позивачкою заявою від 13.03.2023р. останній встановлено підвищення до пенсії як члену сім`ї реабілітованих осіб відповідно до підпункту 2 пункту 4 Постанови №654 у розмірі 43,52 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови позивачці як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і в подальшому реабілітована, у призначенні підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" від 17.04.91 року № 962-XII (далі Закон № 962-XII), дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Згідно Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років № 2325-VIII від 13.03.2018 внесено ряд суттєвих змін до Закону № 962-XII, а також викладено в новій редакції, зокрема, назву закону "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", преамбулу та ст.1,3,6 Закону № 962-XII.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, передбачені Законом № 962-XII.

Як правильно врахував суд першої інстанції, із порівняльного аналізу редакцій статті 6 вищевказаного Закону слідує, що частина перша статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" із змінами внесеними Законом № 2325-VIII передбачає надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам, без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано, як це передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018.

Згідно статті 6 Закону № 962-XII, реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Згідно з пункту «г» частини першої статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Підпунктом 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16.07.2008 визначено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Стаття 28 Закону №1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум, відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-XIV, застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими статтею 28 Закону №1058-IV, згідно з якою, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічний висновок вказано Верховним Судом в постановах від 10.10.2018 у справі №446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі №446/1515/16-а, від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а.

Колегією суддів встановлено, що згідно до довідки про реабілітацію від 19.10.2013р. №3/2-Т-31, виданої Управлінням міністерства внутрішніх справ рф по Магаданській області, позивачка є донькою громадянки ОСОБА_2 , репресованої за указом Управління Берегового табору МВС СРСР від 31.03.1954р. №56/2-02621, направлена на заслання на поселення, яку відбувала у Магаданській області з 18.07.1954р. по 27.04.1956р., тому відповідно до ч.1 ст.1.1 Закону рф від 18.10.1991р. №1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій» позивачка, яка така, що знаходилась разом з репресованими за політичними мотивами батьками (особами, що їх замінюють) на засланні, висланні на спецпоселенні, визнана такою, що зазнала політичної репресії і реабілітована.

Разом з тим, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 10.03.2023р. позивачка має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка є репресованою особою, яку реабілітовано, що надає їй право на підвищення призначеної пенсії відповідно до вимог пункту "г" частини першої статті 77 Закону №1788-XII. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправною та скасував відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у здійсненні нарахування і виплати позивачці підвищення до пенсії відповідно до п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, оформлену листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.04.2023 року за вих.№18936-13303/Т-01/8-0400/23.

Натомість доводи скаржника про те, що позивачці правомірно встановлено надбавку як члену сім`ї реабілітованих відповідно до пп.2 п.4 Постанови №654 у розмірі 43,52 грн., а підстави для встановлення позивачці підвищення, передбаченого п. «г» ст. 77 Закону №1788 відсутні, свого підтвердження не знайшли.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року у справі № 160/10512/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко