Справа № 360/362/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року справа №360/362/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року у справі № 360/362/24 (головуючий І інстанції Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

12.04.2024 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до судуз позовом до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області (далі - відповідач), в якій позивач просив: визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 складової грошового забезпечення, а саме підвищення посадового окладу до 100 відсотків за час виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду, передбаченого абзацом 3 пункту 1 розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 289 Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони від 03 квітня 2019 року, починаючи з 25 листопада 2022 року; зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 складову грошового забезпечення, а саме підвищення посадового окладу до 100 відсотків за час виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду, передбаченого абзацом 3 пункту 1 розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 289 Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони від 03 квітня 2019 року, починаючи з 25 листопада 2022 року по день прийняття рішення судом.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання даної ухвали надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення строку разом з доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду від позивача надійшла заява, в якій останній послався на те, що ним було зроблено запит від 07.03.2024 до Територіального управління Служби судової охорони в місті Києві та Київській області, чи входить підвищення посадового окладу за час здійснення заходів з безпосередньої особистої безпеки суддів до грошового забезпечення, яке було ним отримано за проміжок часу, в який дані функції ним здійснювались. Листом Територіального управління служби судової охорони в м. Києві та Київській області №41.07.-317 від 07.03.2024 позивачу було повідомлено, що дана складова грошового забезпечення, а саме підвищення посадового окладу за час здійснення заходів з безпосередньої особистої безпеки суддів відповідно до ПКМУ № 289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони" йому не нараховувалась та не виплачувалась. Тому позивач вважає, що дата, коли він дізнався про порушення свого права, - 07.03.2024, та, відповідно, строк звернення до суду становить до 07.06.2024.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року у справі № 360/362/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 складової грошового забезпечення, а саме підвищення посадового окладу до 100 відсотків за час виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду, передбаченого абзацом 3 пункту 1 розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 289 Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони від 03 квітня 2019 року, починаючи з 25 листопада 2022 року по 31 грудня 2023 року; зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 складову грошового забезпечення, а саме підвищення посадового окладу до 100 відсотків за час виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду, передбаченого абзацом 3 пункту 1 розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 289 Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони від 03 квітня 2019 року, починаючи з 25 листопада 2022 року по 31 грудня 2023 року, повернуто позивачу.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу суду першої інстанції та визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 складової грошового забезпечення, а саме підвищення посадового окладу до 100 відсотків за час виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду, передбаченого абзацом 3 пункту 1 розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» від 03 квітня 2019 року, починаючи з 25 листопада 2022 року; зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 складову грошового забезпечення, а саме підвищення посадового окладу до 100 відсотків за час виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду, передбаченого абзацом 3 пункту 1 розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» від 03 квітня 2019 року, починаючи з 25 листопада 2022 року по день прийняття рішення судом.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що всі види складових грошового забезпечення нараховуються та виплачують співробітникам СЛужби судової охорони у відстотковому еквіваленті та має можливість варіативності в залежності від керівника. В той час як посадовий оклад має визначений розмір до посади співробітника Служби судової охорони та не змінюється ні при яких обставинах. Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Відповідно до правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 27 квітня 2023 року у справі № 300/4201/22 та від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини першої та другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній після змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Отже, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як вже вище вказано, строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки початок тримісячного строку визначено альтернативно, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Водночас, суд наголошує на тому, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про те, з яких складових воно складається, як обраховано та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових. Отже, з дня отримання грошового забезпечення особою, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання грошового забезпечення, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових грошового забезпечення звернулась до роботодавця із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від роботодавця відповіді на подану нею заяву.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування частини першої статті 121 КАС України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Тому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що у численній практиці Верховного Суду неодноразово, зокрема, у постановах від 11 липня 2019 року у справі № 0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі № 826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі № 487/3042/16-а, висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Застосовуючи строк, визначений частиною другою статті 233 КЗпП України, суд вважає, що з вимогами щодо оскарження бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу складової грошового забезпечення, а саме підвищення посадового окладу до 100 відсотків за час виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду, передбаченого абзацом 3 пункту 1 розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 289 Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони від 03 квітня 2019 року, починаючи з січня 2024 року по березень 2024 року включно, зобов`язання нарахувати та виплатити зазначену складову грошового забезпечення за період з січня 2024 року по березень 2024 року згаданий строк позивачем не пропущено. Що стосується іншої частини, то тримісячний строк звернення позивача до суду пропущений.

Щодо наведених позивачем підстав вважати, що строк звернення до суду ним не пропущено, суд першої інстанції зазначив наступне.

Суд роз`яснює позивачу, що з аналізу частини першої та другої статті 233 КЗпП України слідує, що обрахунок перебігу строку звернення до суду саме з дня одержання працівником письмового повідомлення стосується лише працівників при звільненні (частина друга статті 233 КЗпП України).

Для працівників, які перебувають у трудових відносинах, законодавець визначив, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

В позовній заяві позивач зазначає, що він відповідно до службового посвідчення співробітника Служби судової охорони серії НОМЕР_1 від 25.11.2022 дійсно перебуває на Службі в Територіальному управлінні Служби судової охорони у місті Києві та Київській області та перебуває на посаді провідного спеціаліста (заступника командира відділення) підрозділу особистої безпеки суддів Територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київській області.

Відтак, в даному випадку перебіг строку звернення до суду повинен обраховуватися з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З наведених підстав суд вважає хибним твердження позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався 07.03.2024, - з дня одержання письмового повідомлення відповідача про невиплату спірної складової грошового забезпечення, а тому строк звернення ним не пропущено.

Позивач щомісячно отримував грошове забезпечення, а тому, в будь-якому разі, його розмір був йому відомий.

Позивач міг звернутися до відповідача за отриманням інформації про те, з яких складових складається його грошове забезпечення, зокрема і щодо питання отримання/неотримання такої складової грошового забезпечення, як підвищення посадового окладу до 100 відсотків за час виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду, передбаченого абзацом 3 пункту 1 розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 289 Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони від 03 квітня 2019 року. Тобто проявити належну зацікавленість. Чого позивачем своєчасно не здійснено.

Тому суд відхиляє як безпідставні твердження позивача про те, що про порушення свого права він дізнався лише після отримання листа Територіального управління служби судової охорони в м. Києві та Київській області №41.07.-317 від 07.03.2024, а тому строк звернення до суду ним не пропущено.

Суддя зазначає, що отримання позивачем листа Територіального управління служби судової охорони в м. Києві та Київській області від 07.03.2024 №41.07.-317 у відповідь на його запит від 05.03.2024 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав у відповідній частині вимог, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку. Тим більше, що таке звернення відбулося після спливу значного проміжку часу.

Суд вказує, що згідно з ухвалою від 17.04.2024 про залишення без руху позовної заяви позивач не був обмежений у наданні доказів поважності пропуску строку, передбаченого для звернення до суду.

На думку суду, самі по собі вказані доводи не впливають на можливість позивача дізнатися про порушення своїх прав у відповідній частині вимог, чого позивачем тривалий час не було здійснено, що свідчить про триваючи пасивну поведінку позивача.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду.

Доказів існування обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду позивачем не надано.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява позивача не містить поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом в частині позовних вимог щодо оскарження бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 складової грошового забезпечення, а саме підвищення посадового окладу до 100 відсотків за час виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду, передбаченого абзацом 3 пункту 1 розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 289 Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони від 03 квітня 2019 року, а також зобов`язання нарахувати та виплатити таку складову грошового забезпечення, починаючи з 25 листопада 2022 року по грудень 2023 року включно.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктами 1 та 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 складової грошового забезпечення, а саме підвищення посадового окладу до 100 відсотків за час виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду, передбаченого абзацом 3 пункту 1 розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 289 Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони від 03 квітня 2019 року, починаючи з 25 листопада 2022 року по 31 грудня 2023 року включно, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 складову грошового забезпечення, а саме підвищення посадового окладу до 100 відсотків за час виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду, передбаченого абзацом 3 пункту 1 розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 289 Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони від 03 квітня 2019 року, починаючи з 25 листопада 2022 року по 31 грудня 2023 року, підлягає поверненню внаслідок неподання позивачем заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду (випадок, передбачений частиною другою статті 123 КАС України).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення позовної заяви в частині позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року у справі № 360/362/24 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року у справі № 360/362/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 30 травня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць