Справа № 600/859/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/859/24-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду його, ОСОБА_1 , звернення від 31.01.2024, щодо надання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні (довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) з розшифровкою за видами виплат та із обов`язковим вмістом інформації про виплачені щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення; в тому числі із зазначенням кількості днів служби, розміру середньоденної та середньомісячної виплати грошового забезпечення під час несення такої), за період його, ОСОБА_2 , перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , а саме - з 01 березня 2022 року по 05 жовтня 2023 року, тобто до моменту звільнення з військової служби та виключення із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та інформації про порядок оподаткування та індексації його, ОСОБА_1 , грошового забезпечення, в тому числі види, розміри і підстави відрахувань з такого, з обов`язковим зазначенням норм чинного законодавства України згідно яких здійснювалися такі, за період перебування на військовій службі - з 01 березня 2022 року по 05 жовтня 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути, у відповідності до ст.ст. 7, 15, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», його, ОСОБА_1 , звернення від 31.01.2024, та надати на нього відповідь у встановлений законом термін.

Позов обґрунтовано тим, що при звільненні з військової служби, виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 05 жовтня 2023 року позивач не отримував жодного письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми грошового забезпечення при звільненні. З метою отримання даних відомостей позивач подав до відповідача відповідне звернення від 31 січня 2024 року, яке, згідно відомостей Укрпошти про отримання поштового відправлення, було отримано відповідачем 07 лютого 2024 року. Проте відповіді на вказане звернення, у тому числі станом на день звернення до суду з цим позовом, позивач не отримував, що, на його думку, порушує право на належний розгляд поданого ним звернення та отримання обґрунтованої відповіді з відповідними документами.

Ухвалою суду від 01 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали суду від 01 березня 2024 та адміністративного позову з додатками було направлено на адресу відповідача засобами поштового зв`язку 01 березня 2024 року. Вказане відправлення отримано відповідачем 07 березня 2024 року, що підтверджується відповідною відміткою в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Проте станом на день розгляду даної справи відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .

Під час проходження військової служби ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківській, Луганській та Донецькій областях у періоди з: 10 травня 2022 року по 20 вересня 2022 року, 27 вересня 2022 року по 04 жовтня 2022 року, з 16 грудня 2022 року по 17 грудня 2022 року.

В ході несення служби позивач отримав два бойових поранення 20 вересня 2022 року та 18 грудня 2022 року, визнані як такі, що отримані від час проходження військової служби та пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, із захистом Батьківщини, під час відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, в зоні ведення бойових дій. Вказане підтверджується довідками про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), видані військовою частиною НОМЕР_1 від 30 вересня 2022 року №374 та від 29 грудня 2022 року №676.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №830/30 від 30 серпня 2023 року позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 жовтня 2023 року №286 ОСОБА_1 виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 05 жовтня 2023 року.

31 січня 2024 року позивач подав до військової частини НОМЕР_1 запит на інформацію щодо письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, у порядку статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати:

- письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні (довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) з розшифровкою та видами виплат та із обов`язковим вмістом інформації про виплачені щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення, в тому числі із зазначенням кількості днів служби, розміру середньоденної та середньомісячної виплати грошового забезпечення під час несення такої), за період перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , а саме з 01 березня 2022 року по 05 жовтня 2023 року, тобто до моменту звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення;

- інформацію про порядок оподаткування та індексації грошового забезпечення, в тому числі види, розміри і підстави відрахувань з такого, з обов`язковим зазначенням норм чинного законодавства України, згідно яких здійснювалися такі, за період перебування на військовій службі з 01 березня 2022 року по 05 жовтня 2023 року.

Додатково позивач просив надати письмові повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту та надіслати рекомендованим листом на поштову адресу позивача: АДРЕСА_1 .

Згідно опису вкладення у цінний лист та накладної №730 позивач направив на адресу відповідача вказаний вище запит засобами поштового зв`язку 31 січня 2024 року.

Як вбачається з відомостей Укрпошти про трекінг поштового відправлення №730, таке отримано адресатом (військовою частиною НОМЕР_1 ) 07 лютого 2024 року.

Проте позивач не отримав від військової частини НОМЕР_1 відповіді на запит від 31 січня 2024 року, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року №2657-XII (далі - Закон №2657-XII).

Згідно частини першої статті 5 Закону №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №2657-XII право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Частинами першою, другою статті 7 Закону №2657-XII визначено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Статтею 1 Закону №2939-VI передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Відповідно до частин першої-п`ятої 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Дослідженням матеріалів справи судом установлено, що позивач звернувся до відповідача із запитом на інформацію щодо нарахованих та виплачених сум грошового забезпечення при звільненні з військової служби, який був відправлений на адресу військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку 31 січня 2024 року та отриманий адресатом 07 лютого 2024 року.

Пунктом 6 частини першої статті 14 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно частини першої статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Водночас частиною четвертою статті 20 Закону №2939-VI передбачено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Згідно частини другої статті 22 Закону №2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону №2939-VI у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Згідно частини п`ятої статті 22 Закону №2939-VI відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовий формі.

Отже, законом чітко визначено строк розгляду запиту на інформацію, який становить п`ять робочих днів з дня його отримання. Такий строк може бути продовжений до 20 робочих днів із завчасним повідомленням у письмовій формі про це особи, яка подала запит. Розпорядник інформації зобов`язаний надати відповідь на письмовий запит запитувача інформації, при цьому така відповідь повинна бути повною, достовірною та точною. У випадках, визначених частиною першою статті 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити у наданні запитуваної інформації, надіславши мотивовану відмову у письмовій формі особі, яка подала запит на інформацію.

Натомість згідно встановлених у даній справі обставин відповідач, який отримав запит позивача, поданий згідно Закону №2939-VI, засобами поштового зв`язку 07 лютого 2024 року, усупереч наведеним вище вимогам Закону №2939-VI не надав жодної інформації на запит ОСОБА_1 від 31 січня 2024 року або ж мотивованої відмови у наданні запитуваної інформації.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка полягає у не розгляді запиту ОСОБА_1 від 31 січня 2024 року, що призвело до порушення його права на отримання достовірної, точної та повної відповіді на його запит.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному судочинстві обов`язок доказувати правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності покладено на суб`єкта владних повноважень, тобто у даному випадку на відповідача військову частину НОМЕР_1 .

Однак у ході розгляду даної справи відповідачем, з огляду на неподання до суду відзиву на позов, не виконано вказаного обов`язку та жодним чином не спростовано доводів позивача, викладених в обґрунтування позову, а також встановлених у цій справі обставин.

При цьому відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

В даному випадку відповідачем суб`єктом владних повноважень не було подано відзив на позов без зазначення причин його неподання.

Указане кваліфікується судом як визнання позову, що, в свою чергу, дає додаткові підстави для прийняття рішення про його задоволення.

Отже, з огляду на ненадання відповідачем відповіді на запит позивача від 31 січня 2024 року, враховуючи, що запит позивача від 31 січня 2024 року був поданий в порядку статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зважаючи на положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено повноваження суду при вирішенні справи, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду запиту ОСОБА_1 від 31 січня 2024 року та зобов`язання розглянути запит позивача від 31 січня 2024 року та надати на нього відповідь відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої-третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для задоволення позову. Натомість відповідач не скористався своїм правом подання відзиву у встановлений строк і, відповідно, не спростував доводів позову.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду запиту ОСОБА_1 від 31 січня 2024 року на інформацію щодо письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, поданого в порядку статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», з розшифровкою за видами виплат та із обов`язковим вмістом інформації про виплачені щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення; в тому числі із зазначенням кількості днів служби, розміру середньоденної та середньомісячної виплати грошового забезпечення під час несення такої), за період перебування ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , а саме - з 01 березня 2022 року по 05 жовтня 2023 року, тобто до моменту звільнення з військової служби та виключення із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення а також про надання інформації про порядок оподаткування та індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , в тому числі види, розміри і підстави відрахувань з такого, з обов`язковим зазначенням норм чинного законодавства України згідно яких здійснювалися такі, за період перебування на військовій службі - з 01 березня 2022 року по 05 жовтня 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути запит ОСОБА_1 від 31 січня 2024 року на інформацію щодо письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, поданий в порядку статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», та надати на нього відповідь відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 31 травня 2024 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ); відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя О.П. Лелюк