Справа № 620/3570/24
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року Чернігів Справа № 620/3570/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області (далі також ТУ ДСА у ЧО, відповідач) про визнання протиправною відмову відповідача, оформлену листом від 04.03.2024 № 03-32/437/24-вих, у виплаті позивачу сум добових витрат на відрядження у грудні 2023 року, починаючи з 04 грудня 2023 року, січень 2024 року, лютий 2024 року; стягнення з відповідача на користь позивача добових витрат на відрядження у період з 04.12.2023 по 29.02.2024 у сумі 25800, 00 гривень.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач протиправно відмовив позивачу у відшкодуванні витрат на відрядження за період з 04.12.2023 по 29.02.2024, оскільки позивачем подані авансові звіти, а відсутність фінансування не може бути підставою для відмови у проведенні спірних виплат.

18.03.2024 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем відзив на позов не подано.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( частина шоста статті 162 КАС України).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 працює на посаді судді Щорського районного суду Чернігівської області.

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 28.11.2023 р. №1127/0/15-23 відряджено суддю Щорського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 до Ріпкинського районного суду Чернігівської області для здійснення правосуддя строком на 1 рік із 04.12.2023.

08.02.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою про надання інформації щодо причин невиплати добових на відрядження.

Листом від 04.03.2024 № 03-32/437/24-вих, відповідач відмовив у спірній виплаті через несвоєчасне подання звітів та за відсутністю на це видатків, тому питання відшкодування вищевказаних витрат може бути вирішено лише у судовому порядку.

Не погодившись з відмовою, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.130 Конституції України, ч.1 ст.146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування суддів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання ради правосуддя.

Положенням ст.148, ст.149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан.

Згідно з ч.1 ст.55 Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, виявленням надмірного рівня судового навантаження у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами, за рішенням Вищої ради правосуддя, ухваленим на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, суддя може бути, за його згодою, відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації для здійснення правосуддя.

Відповідно до ч.5 ст.55 Закону України від 02.06.2016 за №1402- VIII «Про судоустрій і статус суддів» порядок відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Як зазначено у п. 1 розділу VI «Порядку відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації (як тимчасового переведення)», затвердженого 24.01.2017 рішенням Вищої ради правосуддя №54/0/15-17, суддям, які направляються у відрядження як тимчасове переведення судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, виплачується суддівська винагорода та відшкодовуються витрати в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 року№98«Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів».

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 за №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» затверджено суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1.

Враховуючи вище наведені норми законодавства, суд дійшов висновку щодо наявності у позивача права на нарахування та виплату йому витрат на відрядження.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (Заява N 40450/04) зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (пункти 51 і 52).

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Заява N 22414/93) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

На переконання суду, у даній справі має бути передусім визначена наявність права позивача як судді на нарахування та виплату йому витрат на відрядження.

Щодо відмови у виплаті добових через несвоєчасне подання звітів слід зауважити, що згідно з ч. 1 Порядку складання Звіту про використання коштів І електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 р. № 841 (у чинній редакції), звіт про використання коштів І електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт (далі - Звіт), подається з підстав, визначених пп. 170.9.4 п. 170.9 ст. 170 розділу IV Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до п. п. 170.9.4 п. 170.9 ст. 170 ПК України звіт про використання коштів/електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт, складається та подається у строки, визначені підпунктом 170.9.3 цього пункту, платником податку (у паперовій або електронній формі (з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги») за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, у разі:

а) наявності оподатковуваного доходу, визначеного відповідно до підпункту 170.9.1 цього пункту, з метою розрахунку суми податку;

б) використання платником податку готівки понад суму добових витрат (включаючи отриману із застосуванням платіжних інструментів).

Відтак, відмовляючи у виплаті добових на підставі несвоєчасного подання «авансових звітів», відповідачу було достеменно відомо, що добові витрати позивача не включаються до оподатковуваного доходу і, відповідно, положення Порядку складання Звіту про використання коштів / електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт, до спірних правовідносин не застосовуються.

Своєю чергою, підтвердженням перебування позивача у відрядженні є: 1) рішення Вищої ради правосуддя від 28.11.2023 р. № 1127/0/15-23 (відповідач посилається у відмові); 2) наказ Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04.12.2023 р. № 53-ОС (відповідач посилається у відмові); 3) табелі обліку використання робочого часу за грудень 2023 року - лютий 2024 року (на підставі них відповідач нараховує позивачу суддівську винагороду).

Звіти про використання коштів/електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт, позивачем подаються для вичерпності засобів споживання згідно з додатком до листа т. в. о. Голови Державної судової адміністрації України від 20 грудня 2023 року №° 11-17718/23.

Відтак відмова відповідача у виплаті позивачу добових на відрядження з цих підстав є очевидно протиправною.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача добових витрат в розмірі 25800,00 грн, то суд зазначає, що в даній справі предметом спору є питання правомірності відмови відповідача у виплаті витрат на відрядження за період з 04.12.2023 по 29.02.2024, а не питання правомірності обчислення розміру, тому вказані вимоги є передчасними.

Отже, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог частково.

Підстави для відшкодування судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, оформлену листом від 04.03.2024 № 03-32/437/24-вих, у виплаті ОСОБА_1 сум добових витрат на відрядження у період з 04.12.2023 по 29.02.2024.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добові витрати на відрядження у період з 04.12.2023 по 29.02.2024

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області вул. Княжа, 16,м. Чернігів,Чернігівська обл., Чернігівський р-н,14000 .

Повний текст рішення виготовлено 29 травня 2024 року.

Суддя І.І. Соломко