Справа № 160/30553/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправним рішення, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
- визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що проявилась у не проведенні на користь ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку - 28.09.2023;
- зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) провести на користь ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку - 28.09.2023.
В обґрунтування позову зазначено, що після розірвання трудових відносин, відповідачем з позивачкою несвоєчасно проведено повний розрахунок при звільненні, що є підставою для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
20.12.2023 до суду від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов письмовий відзив на позов, в якому відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Вказує, що у вересні 2023 року ОСОБА_1 була нарахована та виплачена винагорода державного виконавця за липень та серпень 2023 року відповідно до норм чинного законодавства. Вказує, що виплата винагороди державним виконавцям здійснюється вже після формування звітів про суму стягнутого виконавчого збору, поданих державним виконавцем. Зазначає, що на момент звільнення заборгованості за заробітною платою за відповідачем не було, розрахунок при звільненні здійснено в повному обсягу.
04.01.2024 від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.
10.01.2024 позивачем до суду надіслано відповідь на відзив. В якому остання заперечує проти доводів відзиву, зазначаючи про їх необґрунтованість, наполягає на повному задоволенні позовних вимог.
23.01.2024 відповідачем до суду надіслано заперечення на відповідь на відзив, в якому Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначає про повний розрахунок при звільненні позивача, разом з тим наполягаючи на існуючий порядок розрахунку та виплати винагороди державного виконавця.
21.05.2024 від позивача надійшли додаткові документи по справі.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 , з 30.12.2022 працювала на посаді головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 6256-к від 22.08.2023, відповідно до частини першої статті 86 Закону України «Про державну службу» позивача звільнено 31.08.2023 з вищезазначеної займаної посади за власним бажанням.
Повний розрахунок із заробітної плати проведено - 28.09.2023.
У серпні 2023 року ОСОБА_1 були нараховані та виплачені у повному обсязі виплати з оплати праці на загальну суму 55 715,09 грн., у тому числі: заробітна плата за 18 робочих днів серпня на суму 10 571,48 грн. (посадовий оклад - 4 539,13 грн., надбавка за ранг державного службовця - 313,04 грн., надбавка за вислугу років на державній службі - 1 634,09 грн., надбавка за інтенсивність праці - 3 177,39 грн., щомісячна премія - 907,83 грн); відпускні за 5 календарних днів щорічної основної відпустки, наданої у серпні 2023 року з 21.08.2023 по 25.08.2023 (наказ від 08.08.2023 № 4587/12-05), - 1 877,20 грн.; грошова допомога до щорічної основної відпустки - 14 429,80 грн.; винагорода державного виконавця за червень 2023 року - 28 836,61 грн. (наказ від 15.08.2023 № 6117-к).
31.08.2023 на рахунок Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли додаткові бюджетні асигнування для виплати винагороди державним виконавцям за липень 2023 року.
01.09.2023 був виданий наказ за № 6511-к «Про виплату винагороди державним виконавцям органів державної виконавчої служби Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)».
Наступного робочого дня (04.09.2023) до органу Державної казначейської служби були надані платіжні документи, 05.09.2023 працівникам відділів державної виконавчої служби на карткові рахунки була перерахована винагорода державного виконавця за липень 2023 року.
ОСОБА_1 у вересні 2023 року нарахована винагорода за липень 2023 року у сумі 11 008,14 гривень та за вирахуванням податків (податок на доходи фізичних осіб у сумі 1 981,47 грн. та військовий збір - 165,12 грн.) 05.09.2023 на її картковий рахунок перераховані кошти у сумі 8 861,55 грн.
Відповідно до наказу від 11.09.2023 № 6641-к державним виконавцям органів державної виконавчої служби Дніпропетровської області 28.09.2023, одночасно з виплатою заробітної плати за вересень 2023 року, була виплачена винагорода за серпень 2023 року.
Так, ОСОБА_1 у вересні 2023 року відповідно до норм чинного законодавства нарахована винагорода державного виконавця за серпень 2023 року у сумі 26 724,87 грн., за вирахуванням податків (податок на доходи фізичних осіб у сумі 4810,48 грн. та військовий збір - 400,87 грн.), на її картковий рахунок 28.09.2023 перераховані кошти у сумі 21 513,52 грн.
Не погодившись з відмовою, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку встановленим по справі обставинам, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Приписами ч.2 ст.116 КЗпП України передбачено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Відповідно до правової позиції, сформованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Наведені вище висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012р. № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З матеріалів справи судом встановлено, що 22.08.2023 наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 6256-к «Про звільнення ОСОБА_1 », на підставі заяви ОСОБА_2 від 07.08.2023, було вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 31.08.2023 за власним бажанням відповідно до частини першої статті 86 Закону України «Про державну службу», з припиненням державної служби.
У серпні 2023 року ОСОБА_1 були нараховані та виплачені у повному обсязі виплати з оплати праці на загальну суму 55 715,09 грн., у тому числі: заробітна плата за 18 робочих днів серпня на суму 10 571,48 грн. (посадовий оклад - 4 539,13 грн., надбавка за ранг державного службовця - 313,04 грн., надбавка за вислугу років на державній службі - 1 634,09 грн., надбавка за інтенсивність праці - 3 177,39 грн., щомісячна премія - 907,83 грн); відпускні за 5 календарних днів щорічної основної відпустки, наданої у серпні 2023 року з 21.08.2023 по 25.08.2023 (наказ від 08.08.2023 № 4587/12-05), - 1 877,20 грн.; грошова допомога до щорічної основної відпустки - 14 429,80 грн.; винагорода державного виконавця за червень 2023 року - 28 836,61 грн. (наказ від 15.08.2023 № 6117-к).
05.09.2023 позивачу нарахована винагорода за липень 2023 року у сумі 11 008,14 гривень та за вирахуванням податків (податок на доходи фізичних осіб у сумі 1 981,47 грн. та військовий збір - 165,12 грн.) 05.09.2023 на її картковий рахунок перераховані кошти у сумі 8 861,55 грн.
28.09.2023 позивачу нарахована винагорода державного виконавця за серпень 2023 року у сумі 26 724,87 грн., за вирахуванням податків (податок на доходи фізичних осіб у сумі 4810,48 грн. та військовий збір - 400,87 грн.), на її картковий рахунок 28.09.2023 перераховані кошти у сумі 21 513,52 грн.
За змістом статті 13 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-УІІІ заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством. Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 було затверджено Порядок № 643, де пунктом 1 встановлено, що ці Порядок і розміри визначають механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.
Пунктом 11 Порядку № 643 передбачено, що винагорода виплачується одночасно з виплатою заробітної плати.
Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст.116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
З огляду на те, що відповідачем по справі не було здійснено повного розрахунку з позивачем у визначені ст.116 КЗпП України строки з вини останнього, зазначене є правовою підставою для його відповідальності згідно зі ст.117 КЗпП України.
Оскільки наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 6256-к від 22.08.2023, позивача звільнено з займаної посади з 31.08.2023, отже, 31.08.2023 є останнім днем служби, отже першим днем затримки розрахунку при звільненні є 01.09.2023.
Суд вважає, що період затримки розрахунку при звільненні повинен обраховуватися з 01.09.2023 по 29.08.2023 (20 робочих днів), оскільки заборгованість відповідача виникає з першого дня після звільнення включно по день фактичного розрахунку.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок № 100).
Положеннями розділу III Порядку №100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.
Перелік виплат, які не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування спірних виплат, є вичерпним.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1213 пункт 4 розділу III Порядку № 100 доповнено новим абзацом, згідно з яким винагороди державним виконавцям не підлягають врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування спірних виплат.
Вказана постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності з 12.12.2020, тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до наявних в справі доказів, середньоденна заробітна плата позивача становить 469,27 грн.
Сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, з урахуванням статті 117 КЗпП України, становить: 20х469,27= 9 385,48 грн.
Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9 385,48 грн, задовольнивши позовні вимоги.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень частини 1 статті 139 КАС України, якими встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Позивач звільнений від сплати судового збору, тому розподіл судових витрат (судового збору) не здійснюється.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач може звернутись до суду з заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в акті наданих послуг, мали бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена в матеріалах справи.
Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018р. по справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.
Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.
У позовній заяві позивач зазначив, що поніс витрати, пов`язані з розглядом справи - витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн.
Витрати на оплату послуг адвоката складаються з:
надання консультації щодо захисту його порушених прав - 3 000 грн;
аналіз законодавства та судової практики щодо захисту порушених прав - 2 000 грн;
проведення переговорів з опонентом та підготовка документів щодо вирішення спору у досудовому порядку - 1 500 грн;
проведення переговорів з позивачем, вивчення наданих клієнтом документів, формування правової позиції 2 000 грн;
підготовка позовної заяви з додатками - 6 500 грн.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:
- договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);
- інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);
- представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).
Згідно з положеннями статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Розглянувши подані позивачем документи, судом встановлено, що вони в сукупності не містять обґрунтованої та об`єктивної суми витрат на правову допомогу, які були вчинені адвокатом, як такі, що неминуче мали бути вчинені адвокатом для відновлення прав клієнта, з огляду на наступне.
Суд зазначає, що відшкодуванню судом підлягають послуги лише безпосередньо пов`язані з розглядом адміністративної справи.
Суд вказує, що не підлягає задоволенню судом сума відшкодування таких послуг як: надання консультації позивачу щодо захисту його порушених прав -3000 грн.; аналіз законодавства та судової практики щодо захисту порушених прав - 2 000 грн.; проведення переговорів з опонентом та підготовка документів щодо вирішення спору у досудовому порядку - 1 500 грн; проведення переговорів з позивачем, вивчення наданих клієнтом документів, формування правової позиції 2 000 грн.
Вказані послуги надані адвокатом в межах власної оплатної діяльності, жодним чином не пов`язані з розглядом справи адміністративним судом; послуги щодо аналізу судової практики по спірним правовідносинам є за своєю суттю підвищенням професіонального рівня адвоката, оскільки стосуються не надання правової допомоги, а вивчення адвокатом нормативно-правових актів та судової практики для можливості роботи з документами у відповідній сфері.
Отже, з огляду на предмет розглядуваного спору, типовість справи, обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 4500,00 гривень за підготовку позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправним рішення, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною відмову Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у проведенні на користь ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна