Справа № 480/9357/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2024 року Справа № 480/9357/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Осіпової О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Жучкова Т.В.,
представника позивача - Кононенко О.С.,
представника відповідача - Великодної Н.О. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/9357/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЛАТІМЕР" до Сумської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЛАТІМЕР" звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумської митниці, в якій просить:
1. Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Сумської митниці № UА805000/2023/000028/2 від 02.06.2023 року.
2. Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА805170/2023/000026 від 02.06.2023.
3. Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Сумської митниці № UА805000/2023/000039/2 від 21.06.2023 року.
4. Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА805170/2023/000029 від 21.06.2023.
5. Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Сумської митниці № UА805170/2023/000004/2 від 04.07.2023 року.
6. Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА805170/2023/000034 від 04.07.2023.
Свої вимоги мотивує тим, що наявні товаротранспортні, комерційні та митні документи країни відправлення цієї партії вантажу надало ТОВ ТД ЛАТІМЕР підстави визначити митну вартість вказаного в них товару за першим методом визначення митної вартості, тобто за ціною угоди (ст. 58 Митного кодексу України (далі -МК України).
Страхові документи не надавалися, оскільки товар додатково не страхувався, про що зазначено в довідках на транспортні витрати.
Транспортні (перевізні) документи, а також висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціальними експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини згідно з п.8 ч.3 ст.53 ч.3 МК України надати неможливо.
Зокрема, в листах №01/06 від 01.06.2023 року та 02/06/1 від 02.06.2023 декларантом зазначалося, що відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів між морською лінією Hunicorn Shipping та транспортною компанією ТРАНСКАРГО надати немає можливості, оскільки такі відомості є комерційною таємницею.
Зазначає, що відповідач не врахував договір транспортного експедирування від 01.03.2018 року №03/17-2018, договір транспортного експедирування від 28.04.2018 року №2804/23-01 року на надання транспортно-експедиційних послуг, договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполучені та транспортно-експедиторське обслуговування №МЗТ/23.05.2023 від 23.05.2023 року, заявки, які було подано до митного оформлення за договором №МЗТ/23.05.2023 від 23.05.2023, якими підтверджується факт надання таких послуг і виконання зобов`язань обох сторін повною мірою.
Узгодження сум на витрати із перевезення товару з Китаю до Польщі є особистою справою сторін, які укладають договір із визначенням сум з оплати таких послуг. Також, такі наявні у митного органу тарифи не доводились до відома декларанта.
Щодо підтвердження витрат експедитора представник позивача покликається на те, що перелік та вартість надаваних послуг експедитора згідно з договором були підтверджені поданням до митного оформлення довідок про вартість перевезення товару, рахунків-фактур, актів здачі-прийняття робіт, копій платіжних інструкцій.
Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати, рахунки на оплату транспортних послуг та банківські документи про оплату є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
До того ж, в законодавстві не передбачено обов`язкового надання висновків про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлених спеціальними експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини для підтвердження митної вартості.
Зауважує, що інвойс це більш узагальнююче поняття документа, що надається для оплати експортером імпортеру, оскільки підписання інвойсу вже створює зобов`язання щодо надсилання, отримання та сплати за товар. Натомість, проформа-інвойс - це попередній інвойс, який існує для узгодження ціни, обсягу поставки тощо і тільки після його затвердження складається комерційний інвойс, саме на основі якого як документа відбувається оплата. Рахунок-проформа підтверджує замовлення, й обидві сторони документують умови майбутньої угоди або вартість/деталі продукту та погоджуються з ними. Тим не менше, договір, викладений у рахунку-проформі, є обов`язковим для виконання, хоча ціна або кількість одиниць товару можуть відрізнятись в початковому та остаточному варіантах угоди.
Отже, на думку представника товариства, висновки відповідача щодо того, що попередня оплата за товар становить 5 441,70 доларів США і не відповідає умовам Контракту, є хибними та не дають підстав вважати, що заявлені декларантом відомості стосовно оплати за товар, не стосуються товару, який декларувався за митною декларацією №UА805170/2023/001793 від 03.07.2023, та не підтверджує числове значення заявленої митної вартості.
В усіх трьох рішеннях про коригування митної вартості товарів Сумської митниці митний орган посилається на декларації, подані після закінчення 90 денного терміну після такого імпорту, що суперечить статті 5 пункту 1b угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, згідно з якою якщо ні імпортні товари, ні ідентичні або подібні імпортні товари не продаються а час увезення або приблизно в час увезення товарів, які оцінюються, митна вартість, яка в інших випадках підпадає під положення підпункту "а" пункту 1, ґрунтується на одиниці товару, за якою імпортні товари або ідентичні чи подібні імпортні товари продаються в країні імпорту як імпортні на найбільш ранню дату після імпорту товарів, які оцінюються, але до закінчення 90 днів після такого імпорту.
Ухвалою від 31.08.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, яке відкладалося за клопотанням представника позивача та внаслідок оголошення "Повітряної тривоги" на території Сумської області з метою недопущення загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду та суддів.
Запитуваних митницею транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів між морською Лінією Hunicorn Shipping, яка зазначена у коносаменті, та транспортною компанією «ТРАНСКАРГО», декларантом не надано.
Також відповідно до проформи - рахунка №JJHY230413ТНUК від 13.04.2023 року вага нетто складає 20 000,00 кг., тоді як в інвойсі №JJHY230413ТНUК від 13.04.2023 вага нетто складає 19 411,10 кг.
Крім того, відповідно до умов контракту від 01.03.2023 № 01032023UК оплата за товар здійснюється частинами, а саме: 30% передедоплата при замовленні товару та 70% проти копії морського коносаменту.
Проте, такі додаткові документи подані не були.
Отже, в результаті здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару позивачем не було надано документів, які б підтверджували задекларований рівень митної вартості товару.
На інформаційних ресурсах митних органів (системах, що забезпечують функціонування електронних інформаційних ресурсів митних органів) міститься інформація щодо митного оформлення подібного товару (митна декларація від 24.01.2023 №UA805170/2023/000081; від 31.10.2022 №UA805170/2022/1351).
Тому, на думку представника відповідача, керуючись частиною першою статті 55 МК України, відносно заявлених у МД товарів Сумською митницею законно та обґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості товарів NUА805000/2023/000028/2 від 02.06.2023; №UA805000/2023/000039/2 від 21.06.2023; №UA805170/2023/000004/2 від 04.07.2023 (далі - рішення).
Тому така митна декларація не свідчить про подібність товарів, що ввозилися, та про можливість використання її даних як джерело коригування митної вартості товарів, які ввозив позивач.
Ухвалою від 06.12.2023р. підготовче провадження у справі закрито та призначено судове засідання, яке відкладалося внаслідок оголошення "Повітряної тривоги" на території Сумської області з метою недопущення загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду та суддів.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Керуючись положеннями ст. 57 Митного кодексу України (далі - МКУ), була проведена процедура консультацій з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товару відповідно до вимог ст. 60 МКУ.
Враховуючи виявлені під час перевірки невідповідності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, основний метод визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), неможливо застосувати відповідно до ч. 6 ст. 54 МКУ, ч.2 ст.58 МКУ.
На інформаційних ресурсах митних органів відсутня інформація щодо митних оформлень за ціною договору ідентичних товарів відповідно до вимог ст.59 МКУ. У зв`язку із неможливістю застосування вказаного методу визначення митної вартості товарів посадовою особою послідовно розглядалася можливість застосування наступного методу визначення митної вартості.
На інформаційних ресурсах митних органів наявна інформація митних оформлень за ціною договору щодо подібних/аналогічних товарів відповідно до вимог ст.60 МКУ.
На підставі інформації, яка наявна в митному органу, відповідно до систем, що забезпечують функціонування електронних Інформаційних ресурсів і митних органів, митна вартість, оформленого в максимально наближений час до часу експорту на митну територію України складає 1,83 дол.США/кг (джерело: митна декларація від митна декларація від 31.10.2022 №UА805170/2022/1351)».
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України від 13.03.2012 №4495-VІ.
Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частиною першою статті 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України. У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.
Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару, а саме: скловолоконної рівниці (ровінгу) та ненадання відповідачу необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16 та 13.06.2019 у справі № 820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Як визначено частиною шостою статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
У спірному випадку оскаржувані рішення прийнято відповідачем з підстав ненадання декларантом усіх додаткових документів, витребуваних митницею згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
З такими твердженнями відповідача суд не погоджується та зазначає наступне.
З приводу таких доводів суд зазначає, що постачання товару здійснено від виробника з Китаю на підставі контракту 01032023-UK від 01.03.2023 на умовах поставки FOB CN Ninbo.
Згідно з пунктом 4 статті 306 Господарського кодексу України транспортна експедиція є допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу.
Законом України від 01.07.2004 №1955-ІV «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що транспортно-експедиторська діяльність це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.
Умови постачання «FOB» згідно з «Інкотермс 2010» передбачають, зокрема, що покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару від названого порту відвантаження та сплатити всі витрати, пов`язані з товаром, із моменту його переходу через поручні судна в названому порту відвантаження.
Покупець зобов`язаний оплатити фрахт судна, розвантажити в порту прибуття, виконати імпортне митне оформлення з оплатою імпортних мит і зборів, і доставити товар до місця призначення.
Ціна FOB (FOB price) означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.
Отже, витрати на транспортування товарів, які поставляються на умовах «FOB», до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, не включені у ціну товару, оскільки ці витрати покладаються на покупця.
Враховуючи умови поставки «FОВ», відповідно до положень ч.10 ст.58 МК України витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України є складовою митної вартості товару, яка повинна при розрахунку митної вартості товару додаватись до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари (п.5 ч.10 ст.58 МК України).
Як встановлено судом, перевезення товарів позивача здійснювалось різними видами транспорту за маршрутом: Ningbo, CN допорту Gdansk (Польща) - морським транспортом, до місця призначення Шостка (Україна ) -автомобільним.
Відповідно до розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст. 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Так, із поданих позивачем до митного оформлення документів вбачається, що 01.03.2016р. між Приватним підприємством «Транскарго» (виконавцем) та ТОВ «Торговий дім «Латімер» (клієнтом) був укладений договір транспортного експедирування, відповідно до якого виконавець зобов`язується за відповідну плату та за рахунок клієнта надати транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажі морським, автомобільним, залізничним, авіаційним транспортом, а також перевезення у великотоннажних контейнерах, і додаткові послуги, необхідні для організації таких перевезень вантажу (п.1.1).
За цим Договором транспортно-експедиторські послуги налаються Клієнту при експортних, імпортних, внутрішніх, транзитних перевезеннях, територією інших держав або внутрішніх перевезеннях територією України (п.1.2).
За дорученням Клієнта виконавець зобов`язаний організувати перевезення вантажів Клієнта морським, залізничним, автомобільним, авіаційним транспортом, включаючи організацію перевалки і зберігання вантажів і контейнерів та інші операції, необхідні для виконання доручення Клієнта (п.2.1.1).
Укладає від свого імені договори з портами, перевізниками, складами, судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями и» перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові робота та послуги, в тому числі переупакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження та розвантаження контейнерів, відбір проб та зразків, зважування, фумігацію, дезактивацію, визначення кількості та якості, сертифікацію та страхування вантажів і контейнерів. За рахунок коштів Клієнта, проводить розрахунки з ними, оплачує збори та інші обов`язкові платежі (п.2.1.2).
Узгоджує з перевізниками, портами, залізничними станціями плани, маршрути перевезень та терміни подачі залізничного, автомобільного, морського, авіаційного транспорту для перевезення вантажі (п.2.1.3).
За дорученням Клієнта оформлює необхідну вантажну документацію, відправляє товаросупровідні та розрахункові документи, Клієнту, або його контрагентам (п.2.1.5).
Веде оперативний контроль та облік перевезень вантажів Клієнту. Надає повну інформацію про відвантаження, рух га прибуття вантажів узгодженим способом. Вчасно повідомляє Клієнта про причини затримки, аварії та втраті вантажу при перевезенні (п.2.1.6).
Зберігає комерційну таємницю по відношенню до будь-якої інформації Клієнта, що надається крім випадків необхідних для виконання Договору (п.2.1.9).
Згідно з п.4.1 договору вартість послуг зазначається в рахунку виконавця.
Ціна Договору складає сукупність платежів зі сплати належної плати Виконавцю та витрат, понесених Виконавцем в інтересах Клієнта в цілях виконання цього Договору (п.4.2).
Виконавець оплачує перевезення та інші послуги третіх осіб з коштів за рахунок і за дорученням Клієнта (вантажоодержувачів, вантажовідправників та інших осіб). Кошти, що надійшли на рахунок Виконавця від Клієнта, не переходять у його власність і не є виручкою, а вважаються транзитними для подальших оплат перевезення та інших послуг третіх осіб (портів, перевізників. брокерів, тощо). У власності Виконавця залишається плата за виконання експедиторських послуг, яка підлягає оподаткуванню в порядку, визначеному законодавством (п.4.5).
Датою оплато рахунку є дата зарахування грошей на поточний рахунок Виконавця (п.4.7).
Отже, позивач зобов`язаний оплачувати суму витрат, понесених Виконавцем в інтересах Клієнта в цілях виконання цього Договору, на підставі виставленого йому рахунку, оскільки в інакшому випадку відбудеться невиконання ним умов договору.
Отже, подані позивачем документи містили точні відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, і це були не лише довідки про транспортні витрати, які також були подані товариством під час митного оформлення (т.1, а.с.76, 110,141).
При цьому, суд відмічає, що за змістом умов договору транспортного експедирування, укладеного 01.03.2016р. між Приватним підприємством «Транскарго» (виконавцем) та ТОВ «Торговий дім «Латімер» (клієнтом), виконавець (експедитор) має право вказати у рахунку витрати на перевезення товару із залученням третьої особи, які входять до загальної суми витрат за цим договором, та умови договору не передбачають зобов`язання клієнта вимагати від виконавця інформації про вартість перевезення оцінюваних товарів між морською Лінією Hunicorn Shipping, яка зазначена у коносаменті, та транспортною компанією «ТРАНСКАРГО», оскільки певні відносини з судноплавною лінією має тільки експедитор.
Тобто у позивача як у клієнта може і не бути документів, що підтверджують взаємовідносини між експедитором за договором №03/17-2018 від 22.08.2017р. із залучення третіх осіб до перевезення вантажів морським транспортом, оскільки право залучати таких осіб та право включати вартість їх послуг у рахунки за такі перевезення належить виключно експедитору ПП «Траскарго», а позивач як його клієнт зобов`язаний сплачувати відповідні суми коштів за перевезення товарів узгодженим маршрутом, які вказані виконавцем у виставлених йому рахунках.
Згідно з положеннями ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Згідно з положеннями ст. ст. 179, 189, 190 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Отже, сторони договорів вільні у визначенні ціни на перевезення вантажів, крім того, суд звертає увагу, що наявність такої інформації за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору та безліч обставин можуть впливати на вартість перевезення, включаючи навантаження та розвантаження (характеристика та особливості самого товару, погодні умови, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Окрім того, будь-які відомості (з листів, інформаційних баз даних, інших митних декларацій тощо), які безпосередньо не пов`язані із товаром, що підлягає митному оформленню, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити інформацію, що стосується всіх без винятку суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів, умов їх продажу та перевезення, а тому такі дані не можуть мати більшого значення, ніж надані декларантом первинні документи на товар.
Щодо доводів відповідача про ненадання позивачем висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями (тобто документів, які безпосередньо складаються виробником та постачальником товарів), а також копії митної декларації країни відправлення, то митним органом не враховано те, що такі документи не є обов`язковими документами, які підтверджують митну вартість товарів, а є тими документами, які подаються за наявності (частина 3 стаття 53 Митного кодексу України).
Здійснення митного оформлення в країні відправлення є обов`язком китайського підприємства-постачальника відповідно до законодавства КНР. Чинним митним законодавством ані України, ані КНР не передбачено зобов`язання українського підприємства надавати підтвердження митного оформлення в країні відправлення.
При цьому, в процесі такого контролю відповідачем не наведені обґрунтування вимоги необхідності надання митної декларації країни відправлення, і які саме розбіжності у наданих документах та складових митної вартості усуватиме така декларація.
Верховним Судом з аналогічних правовідносин було сформовано правову позицію, висловлену ним у постанові від 19.03.2019 у справі №810/4116/17, відповідно до якої ненадання позивачем митної декларації країни відправлення не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару.
Також суд не погоджується із доводами представника митниці, що заявлені декларантом відомості стосовно оплати за товар, не стосуються товару, який декларується за митною декларацією №UА805170/2023/001793 від 03.07. 2023, а отже, не може підтверджувати числове значення заявленої його митної вартості.
Зокрема, відповідно ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).
Щодо виявлених розбіжностей між вагою та вартістю товару, вказаною в проформі-інвойсі та в інвойсі, суд зазначає, що проформа-інвойс (проформа-рахунок) це - документ, що містить відомості про ціну товару, але не є розрахунковим, не має статусу платіжного документа.
Проформа - інвойс (проформа-рахунок) може бути виписана на продукцію, яка ще не відвантажена, щоб повідомити покупця про основні характеристики товару. Відмінність від основного інвойсу ще й у тому, що деякі дані, наприклад, кількість одиниць, в проформі-інвойсі попередні, і можуть змінитися в процесі узгодження остаточного замовлення. Також можуть змінитися моделі або артикули деяких виробів, наприклад, ідентичні за змістом і формою, але різні за кольором. Таким чином проформа-інвойс не є власне інвойсом через те, що в ній вказуються попередні дані (наприклад, кількість одиниць товару), які можуть далі змінюватися.
В свою чергу, інвойс це - розрахунковий документ, який видається продавцем покупцеві з повною інформацією про поставлений товар. Документ містить перелік поставлених товарів, їхню кількість і ціну, за якою вони були поставлені, формальні особливості товару (колір, вага), умови поставки, відомості про відправника і одержувача, їхні банківські реквізити тощо.
Тому для підтвердження ваги та вартості товару слід керуватися саме даними, наведеними в інвойсі, оскільки проформа-інвойс не є тим єдиним документом, що підтверджує митну вартість товару, натомість, визначення остаточного найменування і кількості товару, який підлягає постачанню в конкретній партії, ціни, суми партії і умов постачання, вантажовідправника, вантажоодержувача і платника товару здійснюється саме в інвойсі, що відповідає п.4.4 та 4.5 договору на закупку №01032023-UK від 01.03.2023р.
Отже, суд не приймає посилання відповідача на неможливість підтвердження митної вартості придбаних позивачем товару (рівниці зі склониток) за ціною договору.
Із встановлених при розгляді справи обставин суд констатує, що декларантом (позивачем) подано усі документи згідно з переліком (частина 2 статті 53 МК України) та у поданих документах наявні усі відомості, що підтверджують числові значення складової митної вартості товару та відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена готівкою за такий товар.
В свою чергу відповідач в оскаржуваних рішеннях та картках відмови, а також у відзиві на позов не вказав на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості. Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований також в постанові Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність оскаржуваних рішень та карток відмови в порядку частини 2 статті 77 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЛАТІМЕР" до Сумської митниці про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Сумської митниці № UА805000/2023/000028/2 від 02.06.2023 року.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА805170/2023/000026 від 02.06.2023.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Сумської митниці № UА805000/2023/000039/2 від 21.06.2023 року.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА805170/2023/000029 від 21.06.2023.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Сумської митниці № UА805170/2023/000004/2 від 04.07.2023 року.
Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА805170/2023/000034 від 04.07.2023.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.05.2024 р.

Суддя О.О. Осіпова