Справа № 520/22780/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 р. Справа № 520/22780/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, по справі № 520/22780/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

про визнання дій протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.03.2023 №05 про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового (страхового) стажу періоди роботи з 01.09.1981 по 03.01.1983, з 25.08.1985 по 23.06.1989, з 01.05.2006 по 13.12.2006, з 10.06.2011 по 05.03.2017, з 01.04.2017 по 02.05.2017, з 10.09.2017 по 07.03.2018, з 09.05.2018 по 11.04.2020 та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 22.01.2023;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 понесенні ним судові витрати за сплату судового збору.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.03.2023 №05 є протиправним та таким, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 року позовні вимоги було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.03.2023 №05 про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до трудового (страхового) стажу періоди роботи з 01.09.1981 по 03.01.1983, з 25.08.1985 по 23.06.1989, з 01.05.2006 по 13.12.2006, з 10.06.2011 по 05.03.2017, з 01.04.2017 по 02.05.2017, з 10.09.2017 по 07.03.2018, з 09.05.2018 по 11.04.2020.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 01.03.2023 та прийняти належне, у відповідності до чинного законодавства України, рішення з урахуванням встановлених судом обставин.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду № 520/22780/23 від 07.11.2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення не грунтується на належних та допустимих доказах, судом допущено неповне з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для розгляду справи. Також зазначає, що відповідачем правомірно не було зараховано до страхового стажу період навчання в інституті, оскільки даний період значно перевищує допустимий та перетинається з періодом проходження строкової військової служби. Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи на території рф зазначає, що даний період правомірно не зараховано, оскільки з 01.01.2023 року рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 01.03.2023, у зв`язку з досягненням 60 років, позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Після реєстрації в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, за принципом екстериторіальності, розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області та за наслідками розгляду було прийнято рішення від 08.03.2023 №05 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На підставі наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 17 років 10 місяців 23 дні.

Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 30 років.

За наданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період навчання в Івано- Франківському інституті нафти і газу з 01.09.1981 по 15.06.1989 згідно диплома серії НОМЕР_2 від 23.06.1989, оскільки період навчання значно перевищує допустимий та перетинається з періодом проходження військової служби строкової;

- періоди роботи на території РФ (з 01.05.2006 по 13.12.2006, з 10.06.2011 по 05.03.2017, з 01.04.2017 по 02.05.2017, з 10.09.2017 по 07.03.2018, з 09.05.2018 по 11.04.2020), оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Позивач, не погоджуючись із таким рішенням пенсійного органу, звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції в частині, що оскаржується, з огляду на таке.

Так, статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Пунктом 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Порядок обчислення страхового стажу визначений статтею 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно зі статтею 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

З моменту запровадження системи персоніфікованого обліку, страховий стаж розраховується за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Судом встановлено, що позивачем було отримано у відповідному відділенні Пенсійного фонду України довідку за формою ОК-5 "Індивідуальні відомості про застраховану особу".

Що стосується періоду роботи до моменту впровадження системи персоніфікованого обліку, то за цей період страховий стаж розраховується у відповідності з Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з частиною 1 і частиною 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом "в" статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України. Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України. Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку І в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи; є) час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду: ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку; з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців наого Кодек внутрішніх справ (міліції), поліцейським та іншим особам, пенсії яким призначено за нормами Закону №2262-ХІІ до 01.03.2018 ро

При цьому, згідно з статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічне положення закріплене у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, згідно з яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що до моменту впровадження системи персоніфікованого обліку страховий стаж розраховується на підставі даних трудової книжки. І лише в разі відсутності останньої або незбереженості даних у ній трудовий стаж підтверджується іншими документами, якими, зокрема, є довідка про заробітну плату.

Судовим розглядом встановлено, що в матеріалах справи наявна трудова книжка НОМЕР_3 та вкладиш до неї НОМЕР_3 , якою підтверджено періоди роботи ОСОБА_1 , а саме:

- 17.06.1987 по 22.07.1987 - проходив практику помічником бурильника 3 розряду;

- 03.08.1988 по 14.09.1988 - проходив практику помічником бурильника 4 розряду;

- 11.08.1989 по 30.11.1995 - після закінчення навчання в Івано-Франківському інституті нафти та газу прийнятий помічником бурильника 5 розряду;

- 21.11.1997 по 31.03.1998 - працював охоронцем;

- 15.12.1999 по 12.06.2000 - виплачувалася виплата по безробіттю;

- 05.09.2000 по 04.12.2001 - працював майстром КРС;

- 10.04.2002 по 14.01.2005 - працював майстром цеху;

- 01.05.2006 по 13.12.2006 - прийнятий на посаду майстра капітального ремонту свердловин;

- 06.10.2008 по 26.07.2010 - прийнятий на посаду майстра капітального ремонту свердловин;

- 09.12.2010 по 13.04.2011 - працював майстром КРС;

- 10.06.2011 по 05.03.2017 - прийнятий на посаду майстра капітального ремонту свердловин;

- 01.04.2017 по 02.05.2017 - прийнятий на посаду майстра капітального ремонту свердловин;

- 10.09.2017 по 07.03.2018 - прийнятий на посаду майстра капітального ремонту свердловин;

- 09.05.2018 по 11.04.2020 - прийнятий на посаду майстра капітального ремонту свердловин.

Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області зараховано наступний страховий стаж ОСОБА_1 , не зафіксований у трудовій книжці:

- 01.09.1980 по 24.07.1981 - проходив навчання електромонтером по обслуговування бурових, що підтверджується атестатом № 8292;

- 14.03.1983 по 22.04.1983;

- 13.05.1983 по 23.04.1985 - проходив військову службу, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_4 ;

- 01.09.2021 по 31.03.2022;

- 01.05.2022 по 31.12.2022.

Щодо зарахування спірного періоду навчання позивача, колегією суддів встановлено такі обставини.

Позивач вважає, що пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу періоди:

- з 01.09.1981 по 03.01.1983 - проходив навчання в Івано-Франківському інституті нафти та газу, на підтвердження позивачем надано диплом серії НОМЕР_2 та довідку від 07.04.2023 № 69;

- з 25.08.1985 по 23.06.1989 (3 роки 9 місяців 30 днів) - був поновлений на навчання в Івано-Франківському інституті нафти та газу, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 та довідкою від 07.04.2023 № 69.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в спірному рішенні зазначає, що період навчання в Івано-Франківському інституті нафти і газу з 01.09.1981 по 15.06.1989 згідно диплома серії НОМЕР_2 від 23.06.1989 не зараховано, оскільки період навчання значно перевищує допустимий та перетинається з періодом проходження військової служби строкової.

Так, судом встановлено, що з 01.09.1981 по 03.01.1983, з 25.08.1985 по 23.06.1989 - позивач навчався в Івано- Франківському інституті нафти та газу по спеціальності Буріння нафтових та газових свердловин, відповідно до диплому серії НОМЕР_2 виданого 23.06.1989.

Відповідно до довідки від 07.04.2023 № 69 Івано-Франківського національного технічного університету нафти та газу зазначено, що позивач дійсно навчався у в Івано- Франківському інституті нафти та газу з 01.09.1981 за спеціальністю «Буріння нафтових та газових свердловин» (наказ №249/7 від 21.08.1981). Відрахований за наказом № 6/7 від 05.01.1983 у зв`язку з аморальною поведінкою. Поновлений до числа студентів на денне відділення (наказ №333/7 від 31.08.1985). Відрахований за наказом № 218/7 від 23.06.1989 у зв`язку з закінченням терміну навчання та присвоєнням кваліфікації гірничого інженера.

Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку № 637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Як зазначалось вище, копією диплома серії НОМЕР_2 підтверджується, що в 1981 році позивач вступив до Івано-Франківському інституті нафти та газу і в 1989 році закінчив повний курс, тобто вказана копія містить всі необхідні відомості про період навчання для зарахування його до страхового стажу.

При цьому, архівною довідкою деталізовано періоди фактичного навчання Позивача, а відтак інші додаткові довідки про такий період не потрібні. Вказана архівна довідка, видана навчальним закладом, містить відповідні реквізити, підписана посадовою особою навчального закладу та містить печатку навчального закладу.

Водночас, за приписами частини 3 статті 46 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року № 1556-VІІ особа, відрахована з закладу вищої освіти до завершення навчання за відповідною освітньою програмою, мас право на поновлення на навчання в межах ліцензованого обсягу закладу вищої освіти.

Частиною 4 статті 46 Закону № 1556-УІІ визначено, що поновлення на навчання осіб, відрахованих з закладів вищої освіти або яким надано академічну відпустку, а також переведення здобувачів вищої освіти здійснюються, як правило, під час канікул.

З наведеного вбачається, що відрахований студент має можливість на поновлення взаємин із відповідним вищим навчальним закладом, а період між відрахуванням та поновленням на навчання не включається в трудовий стаж. Тому і трактування ГУ ПФУ в Рівненській області періоду навчання позивача з 1981 по 1989 як безперервним є помилковою.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ГУ ПФУ в Рівненській області протиправно не зарахувало до страхового стажу позивача період його навчання з 01.09.1981 по 03.01.1983 та з 25.08.1985 по 23.06.1989, які відповідно до матеріалів справи не перевищують допустимий та не перетинаються з періодом проходженням військової служби.

Щодо не зарахування страхового стажу позивача з 01.05.2006 по 13.12.2006, з 10.06.2011 по 05.03.2017, з 01.04.2017 по 02.05.2017, з 10.09.2017 по 07.03.2018, з 09.05.2018 по 11.04.2020 у зв`язку з виходом Російської Федерації із Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, колегія суддів зазначає таке.

З огляду на ч.ч.1, 2 ст.4 Закону №1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно зі ст.1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди передбачено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах-учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Постановою КМУ від 29.11.2022 року № 1382 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Відповідно до п.2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, припинення участі рф в Угоді, так само, як і прийняття КМУ постанови від 29.11.2022 №1382, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, оскільки такий стаж був набутий ним до ухвалення відповідних рішень.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, відмовляючись зараховувати спірні періоди страхового стажу позивача, що надають право на призначення пенсії за віком, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 по справі № 520/22780/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Л.В. Любчич