Справа № 460/16079/23
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2024 року м. Рівне №460/16079/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Морозюк О.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Гуль Н.В,

відповідача: представник Форет М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

від 17.03.2023 №0522 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції на суму 1020 грн.;

від 17.03.2023 №0522 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем: податок на доходи з фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 1360 грн.;

від 17.03.2023 №0522 застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем: податок на додану вартість на суму 4080 грн.;

від 17.03.2023 №0522 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: єдиний податок з фізичних осіб на суму 12 741,77 грн., у т.ч. 1416,30 грн. основний платіж, 354,08 грн. за штрафними санкціями та 10 971,39 грн. пені;

від 17.03.2023 №0522 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на суму 1 362 470,50 грн., у т.ч. 1 048 105 грн. основний платіж, 262 027 грн. за штрафними санкціями та 52 338,50 грн. пені;

від 06.06.2023 №4858/ про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 1 012 176,10 грн., у т.ч. 943 293,88 грн. основний платіж та 68 882,22 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 06.06.2023 №4856/ про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 84 348,01 грн., у т.ч. 78 607,82 грн. основний платіж та 5740,19 за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в періоди з 01.04.2018 р. по 31.12.2018р., з 01.04.2019р. по 30.09.2019р., з 01.07.2021р. по 08.08.2022р. ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, здійснювала свою діяльність із застосуванням ставки єдиного податку, встановленої для сплати єдиного податку платниками 3 групи та сплачувала до бюджету єдиний податок поквартально протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний), що Актом перевірки також не заперечується. За вказані періоди позивачем, на виконання п. 296.3. ст. 296 ПК України, до контролюючого податкового органу подавалася податкова декларація платника єдиного податку 3 групи спрощеної системи оподаткування за квартальний податковий (звітний) період. Фактично, підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень від 17.03.2023 №0522, №0522, №0522, №0522 став висновок контролюючого органу про порушення ОСОБА_1 ч.2 п.291.4 ст.291, п.п.2 п.293.8 ст.293, п.296.6 ст.296, ч.1 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, а саме не задекларовано обсяг доходу в сумі 9442 грн., який оподатковується за ставкою 15% у зв`язку з перевищенням граничного доходу визначеного для платників єдиного податку другої групи за 2018 рік та не здійснено перехід на загальну систему оподаткування. Позивач стверджує, що не допустила перевищення граничного доходу, визначеного для платників єдиного податку за 2018 рік, а тому не мала обов`язку переходу з 01.01.2019 року на загальну систему оподаткування, у зв`язку з чим позивач вважає донарахування останній грошових зобов`язань та застосування штрафу протиправним. Просить позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву Головне управління ДПС у Рівненській області вказує, що за результатами документальної планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлено, що позивач у І кварталі 2018 року отримала дохід в розмірі 1 509 442 грн., у зв`язку з чим було порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування в частині перевищення граничного обсягу доходу у І кварталі 2018 року для платників ІІ групи єдиного податку (1500000грн.). У зв`язку із виявленням вказаного порушення податковим органом на підставі акта перевірки №1102ж5/17-00-24-05/ від 10.02.2023 року прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.03.2023 №0522, №0522, №0522, №0522, №0522, від 06.06.2023 №4858/ та №4856/. З огляду на зазначені обставини, вважає оспорювані податкові повідомлення-рішення правомірними та просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 17.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 06.10.2023 судом задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Суд ухвали перейти до розгляду справи №460/16079/23 за позовом ОСОБА_1 до Головне управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 10.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 24.10.2023.

У судових засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, надав суду відповідні пояснення. Додатково пояснив, що у І кварталі 2018 року обсяг доходу ОСОБА_1 склав 1 455 805,57 грн., з них 2033,57 грн. повернення бюджетного платежу для уточнення реквізитів, що підтверджується банківською випискою по рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 01.01.2017 по 31.12.2022 року. З банківської виписки вбачається, що 12.01.2018 року від ПП «СЕКА» надійшли кошти в розмірі 55 670 грн. за дошку дубову згідно накладної №25/12 від 25.12.2018 року. 22.01.2018 року від ПП «СЕКА» надійшли помилково перераховані кошти на таку ж суму 55 670 грн. за дошку дубову згідно накладної №25/12 від 25.12.2018 року. У зв`язку із помилковим перерахуванням коштів ПП «СЕКА» на суму 55 670 грн., фактично двічі за один і той же товар, 22.01.2018 року останнє звернулось до позивача із заявою про повернення помилково перерахованих коштів по накладній №25/12 від 25.12.2017 року на суму 55670 згідно платіжного доручення №1093 від 22.01.2018 року. Позивач 24.01.2018 року повернула ПП «СЕКА» помилково перераховані кошти в розмірі 55 670 грн. Отже, сукупний обсяг доходу позивача у І кварталі 2018 року склав 1 455 805,57 грн., а тому жодного перевищення обсягу доходу і умов перебування на спрощеній системі оподаткування позивач не допустила.

У судових засіданнях представник відповідача позовні вимоги заперечив, вказав суду, що встановлені в ході документальної перевірки порушення податкового законодавства підтверджуються актом перевірки та матеріалами справи, а тому просив позовні вимоги відхилити.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

У період з 30.01.2023 по 03.02.2023, на підставі наказу ГУ ДПС у Рівненській області від 30.01.2023 №119-п, повідомлення про початок проведення перевірки №35/ж4/17-00-24-05-16 від 30.01.2023, працівниками ГУ ДПС у Рівненській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання інших вимог законодавства за період з 28.08.2017 по 26.05.2022.

За результатами проведеної перевірки, 10.02.2023 було складено акт перевірки (надалі акт) №1102ж5/17-00-24-05/.

Висновками акта було встановлено наступні порушення:

- ч. 2 п. 291.4 ст. 291, п.п. 293.8. ст. 293, п. 296.6 ст. 296, ч. 1 п.п. 298.2.3. п. 298.2. ст. 298 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), що призвело до заниження суми єдиного податку за 2018 рік на 1416,30 грн;

- п. 63.3. ст. 63 ПК України, п. 8.2., п. 8.4., п.п. 8.5. розд. VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 р. № 1588 не повідомлено податковий орган про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП за період з 04.09.2017р. по 15.09.2017р. та про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни в зв`язку з припиненням підприємницької діяльності за формою 20-ОПП за період з 09.08.2022 р. по 22.08.2022р.;

- п. 44.1, 44.3 ст. 44 ПК України не забезпечено зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених строків зберігання та ненадання контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках передбачених Кодексом;

- п.п. 16.1.3. п. 16.1. ст. 16, п.п. 49.18.4. п.п. 49.18. ст. 49, п. 177.5. п.п. 177.5.2. ст. 177,

абз. «в» п. 176.1. ст. 176, п. 179.1. ст. 179 ПК України, а саме: неподання Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017р., 2018р., 2019р., 2020р, 2021р., та за 2022р. (ліквідаційна);

- абз. «е» п.п. 164.2.17. п. 164.2. ст. 164, п. 167.1. ст. 167, п. 177.1., п. 177.2. пп.177.5.2.

ст. 177, п. 179.7. ст. 179 ПК України, а саме: не оподаткування доходу в сумі 2 997 116,00 грн., отриманий як додаткове благо у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), виплаченої за правилами звичайної ціни, в результаті чого не донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 539 480,88 грн., в т.ч. за 2017р. в сумі 267 781,32 грн. та за 2018р. в сумі 271 699,56 грн. та заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницької діяльністю на 943 293,88 грн., в т.ч. за 2019р. 275 528,88 грн. (1530716 *18%), за 2020р. 328 948,57 грн. (182492,03*18%), за 2021р. 338 816,43 грн. (1 882 313,52*18%);

- п.п. 1.2., п.п. 1.3, п.п. 1.6. п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, а саме не оподаткування доходу в сумі 44 956,74 грн., в т.ч. за 2017р. в сумі 22 315,11 грн. (1 487 674*1,5%), за 2018р. 22 641,63 грн. (1 509 442 грн.*1,5%), та заниження військового збору в сумі 78 607,83 грн., в т.ч. за 2019р. 22 960,74 грн. (1 530 716*1,5%), за 2020р. 27 412,38грн. (1 827 492,03*1,5%), за 2021р. 28 234,70 грн. (1 882 313,52*1,5%);

- п. 181.1. ст. 181, п. 183.4 ст. 183, п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 194.1. п. 194, п. 195.1. ст. 195 ПК України, з врахуванням норм п.п. 54.3.1. п. 54.3. ст. 54 розділу ІІ ПК України, а саме, заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість 1 048 105 грн., в тому числі за лютий 2019р. на 225 112 грн., за березень 2019р. на 51 031 грн., жовтень 2020р. на 45 795 грн., листопад 2020р. на 120 502 грн., грудень 2020р. на 199 201 грн., січень 2021р. на 55 012грн., лютий 2021р. на 51 045 грн., березень 2021р. на 71 514 грн., квітень 2021р. на 85 921 грн., травень 2021р. на 36 515 грн., червень 2021р. на 76 457 грн.;

- п.п. 49.18.1. п. 49.18 ст. 49, п. 203.1 ст. 203 ПК України, а саме неподання податкової

декларації з ПДВ за лютий 2019р., березень 2029р., жовтень 2020р., листопад 2020р., грудень 2020р., січень 2021р., лютий 2021р., березень 2021р., квітень 2021р., травень 2021р., червень 2021р. та серпень 2021р. (ліквідаційна).

Не погодившись із висновками акта перевірки, ОСОБА_1 було подано заперечення.

За результатами розгляду заперечень, листом від 16.03.2023 №2022/Ж12/17-00-24-05-24 висновки акту перевірки залишено без змін.

17.03.2023, на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Рівненській області було прийнято податкові повідомлення-рішення:

№0522 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції на суму 680 грн.;

№0522 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції на суму 1020 грн.;

№0522 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем: податок на доходи з фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 1360 грн.;

№0522 застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем: податок на додану вартість на суму 4080 грн.;

№0522 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: єдиний податок з фізичних осіб на суму 1 770,38 грн., у т.ч. 1416,30 грн. основний платіж та 354,08 грн. за штрафними санкціями;

№0522 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 1 686 527,20 грн., у т.ч. 1 482 774,76 грн. основний платіж та 203 752,44 грн. за штрафними санкціями;

№0522 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 140 543,94 грн., у т.ч. 124 564,56 грн. основний платіж та 16 979,38 грн. за штрафними санкціями;

№0522 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на суму 1 310 132,00 грн., у т.ч. 1 048 105 грн. основний платіж та 262 027 грн. за штрафними санкціями.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було подано скаргу до Державної податкової служби України на податкові повідомлення-рішення від 17.03.2023 року.

Рішенням за результатами розгляду скарги від 02.06.2023 №14027/6/99-00-06-01-04-06 скаргу позивача задоволено частково. Скасовано повністю податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській області від 17.03.2023 №0522 про застосування штрафу на суму 680 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 17.03.2023 №0522 в частині нарахованого податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 539 480,88 грн. та штрафних санкцій на суму 134 870,22 грн.; №0522 від 17.03.2023 в частині нарахованого військового збору у сумі 44 956,74 грн. та штрафних санкцій у розмірі 11 239,19 грн. Інші податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Рішення за результатами розгляду скарги від 02.06.2023 №14027/6/99-00-06-01-04-06 надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення 02.06.2023 та отримано особисто позивачем 17.06.2023 року.

На підставі рішення ДПС України від 02.06.2023 №14027/6/99-00-06-01-04-06, 06.06.2023 року Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення №4858/ про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 1 012 176,10 грн., у т.ч. 943 293,88 грн. основний платіж та 68 882,22 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та №4856/ про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 84 348,01 грн., у т.ч. 78 607,82 грн. основний платіж та 5740,19 за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись із даними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1.1. статті 1 Податкового кодексу України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

За приписами п.61.1 ст.61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом (п.61.2 ст.61 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп.62.1.3 п.62.1 ст.62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до п.44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

Підпунктами 2 та 3 п. 291.4 ст. 291 ПК України (в редакції Закону України № 71-VIII від 28.12.2014 року, що була чинною до 23.05.2020 року) було передбачено, що суб`єкти господарювання, платники єдиного податку які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності:

другої групи це - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб, обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень;

третьої групи - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

Законом України № 466-IX від 16.01.2020 року (яким було внесено зміни до п.п. 2 та 3 п. 291.4 ст. 291 ПК України, що набрав чинності з 23.05.2020 року), для платників єдиного податку які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності другої групи було встановлено обсяг доходу який не перевищує протягом календарного року 5000000 гривень, для платників третьої групи - обсяг доходу протягом календарного року не повинен був перевищувати 7000000 гривень.

Законом України № 1017-IX від 01.12.2020 року (яким було внесено зміни до п.п. 2 та 3 п. 291.4 ст. 291 ПК України, що набрав чинності з 10.12.2020 року), до другої групи платників єдиного податку суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності віднесено фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб, обсяг доходу яких не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Цим же Законом до 3 групи платників єдиного податку суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності віднесено фізичних осіб - підприємців, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до абз. 1 пп. 2 п. 293.8 ст. 293 ПК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законами України № 5083-VI від 05.07.2012 року, № 71-VIII від 28.12.2014 року, що була чинною станом на 1 квартал 2018 року) платники єдиного податку другої групи, які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у п. 291.4 ст. 291 цього Кодексу, в наступному податковому (звітному) кварталі за заявою переходять на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку третьої групи, або відмовляються від застосування спрощеної системи оподаткування.

Такі платники до суми перевищення зобов`язані застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

Заява подається не пізніше 20 числа місяця, наступного за календарним кварталом, у якому допущено перевищення обсягу доходу.

З матеріалів акта перевірки вбачається, що в період з 28.08.2017 року по 08.08.2022 року ОСОБА_1 фактично здійснювала один передбачений КВЕД вид діяльності, а саме за кодом: 46.73. оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

08.08.2022 року ОСОБА_1 подано заяву про припинення підприємницької діяльності.

В період з 28.08.2017 р. по 30.08.2017 року ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування і згідно Акту перевірки в цьому періоді дохід, який повинен був би оподатковуватися у неї відсутній.

З 01.09.2017р. по 08.08.2022р. ОСОБА_1 , як платник податків перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Зокрема, в періоди 01.09.2017р. по 31.03.2018р., з 01.01.2019р. по 01.04.2019р. ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, здійснювала свою діяльність із застосуванням ставки єдиного податку, встановленої для сплати єдиного податку платниками 2 групи та сплачувала до бюджету єдиний податок шляхом здійснення щомісячних авансових платежів, чого Актом перевірки не заперечується.

У названі періоди, на виконання п. 296.2. ст. 296 ПК України ОСОБА_1 подавалися до контролюючого податкового органу податкові декларації платника єдиного податку у строк встановлений для річного податкового (звітного) періоду, з відображеним обсягу отриманого доходу, щомісячних авансових внесків, визначених п. 295.1. ст. 295 ПК України, а також відомостей про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку визначеному законом.

В періоди з 01.04.2018 р. по 31.12.2018р., з 01.04.2019р. по 30.09.2019р., з 01.07.2021р. по 08.08.2022р. ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, здійснювала свою діяльність із застосуванням ставки єдиного податку, встановленої для сплати єдиного податку платниками 3 групи та сплачувала до бюджету єдиний податок поквартально протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний), що Актом перевірки також не заперечується.

За вказані періоди ФОП ОСОБА_1 , на виконання п. 296.3. ст. 296 ПК України, до контролюючого податкового органу подавалася податкова декларація платника єдиного податку 3 групи спрощеної системи оподаткування за квартальний податковий (звітний) період.

Фактично, підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про порушення ОСОБА_1 ч.2 п.291.4 ст.291, п.п.2 п.293.8 ст.293, п.296.6 ст.296, ч.1 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, а саме не задекларовано обсяг доходу в сумі 9442 грн., який оподатковується за ставкою 15% у зв`язку з перевищенням граничного доходу визначеного для платників єдиного податку другої групи за 2018 рік та не здійснено перехід на загальну систему оподаткування.

На думку контролюючого наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 не мала права з 01.01.2019 року переходити на 2 групу єдиного податку, так як обсяг доходу за 2018 рік перевищив 1 500 000 грн.

Разом з тим, з такими висновками контролюючого органу суд не може погодитись з огляду на наступне.

З акта перевірки вбачається, що за даними банківської виписки за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 року АТ КБ «Приватбанк» на розрахунковий рахунок надійшли грошові кошти за 2018 рік в сумі 1 511 475,27 грн.

Вказані обставини позивачем не заперечуються та сторонами не оспорюються та підтверджуються матеріалами справи.

Разом з тим, як стверджує позивач, у І кварталі 2018 року обсяг доходу ОСОБА_1 склав 1 455 805,57 грн., з них 2033,57 грн. повернення бюджетного платежу для уточнення реквізитів та 55 670 грн. повернення помилково перерахованих коштів ПП «СЕКА», що підтверджується банківською випискою по рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 01.01.2017 по 31.12.2022 року.

З оригіналу дослідженої судом банківської виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 01.01.2017 по 31.12.2022 року вбачається, що 12.01.2018 року від ПП «СЕКА» надійшли кошти в розмірі 55 670 грн. за дошку дубову згідно накладної №25/12 від 25.12.2018 року. Копія такої банківської виписки наявна в матеріалах справи.

22.01.2018 року від ПП «СЕКА» надійшли помилково перераховані кошти на таку ж суму 55 670 грн. за дошку дубову згідно накладної №25/12 від 25.12.2018 року.

У зв`язку із помилковим перерахуванням коштів ПП «СЕКА» на суму 55 670 грн., фактично двічі за один і той же товар, 22.01.2018 року останнє звернулось до позивача із заявою про повернення помилково перерахованих коштів по накладній №25/12 від 25.12.2017 року на суму 55670 згідно платіжного доручення №1093 від 22.01.2018 року.

ОСОБА_1 24.01.2018 року здійснила повернення ПП «СЕКА» помилково перерахованих коштів в розмірі 55 670 грн., що підтверджується даними банківської виписки.

Згідно підпункту 5 п.292.11 ст. 292 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються: суми коштів (аванс, передоплата), що повертаються покупцю товару (робіт, послуг) - платнику єдиного податку та/або повертаються платником єдиного податку покупцю товару (робіт, послуг), якщо таке повернення відбувається внаслідок повернення товару, розірвання договору або за листом-заявою про повернення коштів.

Отже, сукупний обсяг доходу позивача у І кварталі 2018 року склав 1 455 805,57 грн. Вказаний обсяг доходу був відображеним ОСОБА_1 у податковій декларації платника єдиного податку на 2018 рік, а тому жодного перевищення обсягу доходу і умов перебування на спрощеній системі оподаткування позивач не допустила.

Таким чином, оскільки повернення коштів відбулось у тому ж самому місяці, 24.01.2018 року, то позивач не порушила умови перебування на спрощеній системі та не мала обов`язку з 01.01.2019 року переходити на загальну систему оподаткування.

Поряд з цим, як вже зазначав суд, відповідно до абз. 1 пп. 2 п. 293.8 ст. 293 ПК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законами України № 5083-VI від 05.07.2012 року, № 71-VIII від 28.12.2014 року, що була чинною станом на 1 квартал 2018 року) платники єдиного податку другої групи, які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у п. 291.4 ст. 291 цього Кодексу, в наступному податковому (звітному) кварталі за заявою переходять на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку третьої групи, або відмовляються від застосування спрощеної системи оподаткування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , у порядку передбаченому ст. 293 ПК України, було подано до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву за № 1557 на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку 3 групи та з 01.04.2018 року була зареєстрована податковим органом платником єдиного податку 3 групи спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності із встановленою пп. 2 п. 293.3. ст. 293 ПК України до сплати до бюджету відсоткової ставки єдиного податку у розмірі 5 відсотків доходу та перебувала платником єдиного податку 3 групи спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності до 01.01.2019 року.

Вказані обставини визнаються сторонами та не підлягають доказуванню в силу вимог ст. 78 КАС України.

Таким чином, враховуючи той факт, що з 01.01.2018 по 31.03.2018 ФОП ОСОБА_1 перебувала на 2 групі платника єдиного податку (обсяг доходу до 1 500 000 грн.), а з 01.04.2018 року по 31.12.2018 ФОП ОСОБА_1 перебувала на 3 групі платника єдиного податку (обсяг доходу до 5 000 000 грн.), то ФОП ОСОБА_1 не було порушено вимоги ч.2 п.291.4 ст.291, п.п.2 п.293.8 ст.293, п.296.6 ст.296, ч.1 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, так як обсяг її доходу за період з 01.04.2018 по 31.12.2018 не перевищив 5 000 000 грн. для платників єдиного податку 3 групи, а тому обов`язку переходити на загальну систему оподаткування з 01.01.2019 року у ОСОБА_1 не було.

Згідно п.296.1 ст. 296 ПК України, фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

Облік отриманих доходів здійснювала у довільній формі шляхом ведення книги обліку доходів. Виручку від господарської діяльності отримувала у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок.

Суд зазначає, що чинне податкове законодавство, зокрема норми ст.ст. 291, 296 ПК України не зобов`язують платника єдиного податку 3 групи (не платника ПДВ) вести облік понесених витрат.

Згідно п.296.1 ст. 296 ПК України, фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

Отже, такі фізичні особи-підприємці не повинні підтверджувати первинними документами витрати на придбання товарів/послуг, а повинні вести облік доходів у відповідності з урахуванням вимог п.44.1 ст. 44 ПК України. Водночас, такі фізичні особи-підприємці повинні підтверджувати факт включення або не включення певних доходів до загального складу доходу (ст. 292 Податкового кодексу України).

Документами, що підтверджують дохід фізичної особи-підприємця є документами, що підтверджують надходження коштів на поточний рахунок в банку або надходження готівкових коштів.

Вразі застосування РРО, доходи вказані ФОП-платником єдиного податку згідно абз. 1 п.296.1 ст. 296 Податкового кодексу України, підтверджується звітами РРЩ/ПРРО та виписками про рух коштів на рахунках, відкритих в установах банків.

У разі не застосування РРО/ПРРО, згідно Постанови №1336, підтвердженням доходів будуть записи в книзі КОРО (здійсненні на підставі розрахункових квитанцій) та виписки про рух коштів на рахунках, відкритих в установах банків.

Таким чином, твердження податкового органу про не надання документів, які підтверджують придбання та походження товару суд вважає безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Відповідно до положень п. 181.1. ст. 181 ПК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 1621-VII від 31.07.2014 року з урахуванням змін, внесених Законом № 71-VIII від 28.12.2014 року; із змінами, внесеними згідно із Законом № 71-VIII від 28.12.2014 року, що була чинною на час здійснення ОСОБА_1 . підприємницької діяльності) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Безпідставне, всупереч положенням п. 181.1. ст. 181 (у вище наведеній редакції ПК України) та ст. 293 ПК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законами України № 5083-VI від 05.07.2012 року, № 71-VIII від 28.12.2014 року, що була чинною станом на 1 квартал 2018 року) переведення ОСОБА_1 із платника єдиного податку 2 групи спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на загальну систему оподаткування, обліку та звітності та застосування до ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 року по 08.08.2022 року норми оподаткування для платників загальної системи оподаткування, обліку та звітності призвело до безпідставного віднесення її як платника податків до платника податку на додану вартість, який порушив вимоги п. 181.1. ст. 181, п. 183.4 ст. 183, п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 194.1. п. 194, п. 195.1. ст. 195 ПК України, з врахуванням норм п.п. 54.3.1. п. 54.3. ст. 54 розділу ІІ ПК України.

Вказане призвело до безпідставного нарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість 1 048 105 грн., в тому числі за лютий 2019р. на 225 112 грн., за березень 2019р. на 51 031 грн., жовтень 2020р. на 45 795 грн., листопад 2020р. на 120 502 грн., грудень 2020р. на 199 201 грн., січень 2021р. на 55 012грн., лютий 2021р. на 51 045 грн., березень 2021р. на 71 514 грн., квітень 2021р. на 85 921 грн., травень 2021р. на 36 515 грн., червень 2021р. на 76 457 грн.

Підпунктом 4.1.4 ст. 4 ПК України визначено, що податкове законодавство, зокрема, ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Протиправне переведення ОСОБА_1 як платника податків, із спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності на загальну системи оподаткування, обліку та звітності і як наслідок нарахування до сплати: податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницької діяльністю на 943 293,88 грн., військового збору в сумі 78 607,83 грн., податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1 048 105 грн. всупереч ПК України, призведе до нарахування як такого, а не до надходження коштів до бюджету.

Разом із тим, пунктом 297.1 статті 297 ПК України передбачено, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою.

Отже, у разі застосування платником податку спрощеної системи оподаткування, виключається обов`язок останнього розраховувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб, що отримані в результаті господарської діяльності.

Відповідно до пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Системний аналіз вищенаведених положень податкового законодавства дає підстави для висновку про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу лише у встановлених законом випадках.

Таким чином, способом реалізації владних управлінських функцій у разі встановлення обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 19 червня 2020 року у справі N 2040/6313/18, постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 808/4202/17, постанові Верховного Суду від 22.07.2022 № 818/2056/18.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, норми абзацу другого п.299.11 статті 299 Податкового кодексу України чітко встановлюють право контролюючого органу на донарахування податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених главою 11 розділу II цього Кодексу від сплати яких звільнявся платник податку тільки для платнику єдиного податку четвертої групи. Право на донарахування таких податків для платника єдиного податку 1-3 групи вказана норма не містить.

Відповідно до пп. 9 п. 299.7. ст. 299 Податкового кодексу України до реєстру платників єдиного податку вноситься дата анулювання реєстрації.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, з 01.09.2017р. по 08.08.2022р. ОСОБА_1 , як платник податків перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Згідно офіційних відомостей з Реєстру платників єдиного податку дата виключення з реєстру ОСОБА_1 08.08.2022 (що є датою припинення реєстрації в якості фізичної особи-підприємця за власним рішенням). Жодного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку ГУ ДПС у Рівненській області не приймалось та такого відповідачем суду не надано.

Як вже зазначав суд, способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом за наявності встановлення обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків 1-3 групи не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку. Проте, відповідачем не приймалося рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

З огляду на вищевикладене, на думку суду, доводи і висновки податкового органу, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, безпідставними, спростовуються наданими до позовної заяви письмовими доказами, а тому прийняті на підставі такого акту перевірки податкові повідомлення-рішення від 17.03.2023 №0522, №0522, №0522, №0522, №0522, від 06.06.2023 №4858/ та №4856/ є незаконними, неправомірними і підлягають скасуванню в повному обсязі.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України). Право на судовий захист відображено і в частині першій статті 5 КАС України, згідно з якою кожна людина має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, в разі звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен дати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення і перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень і які закріплені в ст. 2 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В спірних правовідносинах відповідач не виконав покладений на нього обов`язок, а саме не довів правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення повністю шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.03.2023 №0522, №0522, №0522, №0522, №0522, від 06.06.2023 №4858/ та №4856/.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, сплачений позивачем судовий збір у сумі 13 420,00 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області:

від 17.03.2023 №0522 про застосування штрафних (фінансових) санкцій штрафу) за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції на суму 1020 грн.;

від 17.03.2023 №0522 про застосування штрафних (фінансових) санкцій штрафу) за платежем: податок на доходи з фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 1360 грн.;

від 17.03.2023 №0522 застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) платежем: податок на додану вартість на суму 4080 грн.;

від 17.03.2023 №0522 про збільшення суми грошового зобов`язання за длзтежем: єдиний податок з фізичних осіб на суму 12 741,77 грн., у т.ч. 1416,30 грн. основний платіж 354,08 грн. за штрафними санкціями та 10 971,39 грн. пені;

від 17.03.2023 №0522 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на суму 1 362 470,50 грн., у т.ч. 1 048 105 грн. основний платіж 262 027 грн. за штрафними санкціями та 52 338,50 грн. пені;

від 06.06.2023 №4858/ про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 1 012 176,10 грн., у т.ч. 943 293,88 грн. основний платіж та 68 882,22 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 06.06.2023 №4856/ про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 84 348,01 грн., у т.ч. 78 607,82 грн. основний платіж та 5740,19 за штрафними (фінансовими) санкціями.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області понесені судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 13420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 24 травня 2024 року

Суддя Д.Є. Махаринець