Справа № 532/201/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 р.Справа № 532/201/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 09.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Козир В.П., вул. Радянська, 75, смт. Козельщина, Козельщинський район, Полтавська область, 39100, повний текст складено 09.04.24 року по справі № 532/201/24

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України третя особа Інспектор взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП старший лейтенант поліції Симоненко Віталій Анатолійович

про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Кобеляцького районного суду Полтавської області суду з позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, третя особа Інспектор взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Полтавській області ДПП старший лейтенант поліції Симоненко Віталій Анатолійович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якій позивач просила суд:

- передати матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: старший інспектор взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Симоненко Віталій Анатолійович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - до Другого апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності цієї справи;

- скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21.01.2024 серії БАД №496125, винесену старшим інспектором взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Симоненком Віталієм Анатолійовичем щодо накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штрафу у розмірі 1 700,00 грн за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначила, що не вчиняла адміністративного правопорушення та, що дії поліцейського Симоненка В.А. щодо притягнення її до адміністративної відповідальності є незаконними, а оскаржувана постанова поліцейського не містить доказів, на яких ґрунтується його висновок про вчинення нею адміністративного правопорушення. При цьому зазначила, що повідомляла поліцейському, що на своєму шляху не бачила дорожнього знаку, який означає початок населеного пункту, а тому рухалась зі швидкістю, дозволеною для руху транспортних засобів за межами населених пунктів. Також звернула увагу поліцейського на той факт, що прилад TruCam не закріплений нерухомо на спеціальному штативі, а просто тримається його руками.

Зауважила, що з початком повномасштабного збройного вторгнення військ російської федерації на територію України по всій території України було закликано населення до демонтажу дорожніх знаків, які позначали початок та кінець населених пунктів, з метою дезорієнтації агресора. Тому вона має сумніви, що дорожній знак 5.49 існував та був розміщений у тому місці автомобільної дороги, де її зупинив працівник поліції ОСОБА_2 .

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01.02.2024 адміністративну справу передано голові Кобеляцького районного суду Полтавської області для видання розпорядження у порядку, встановленому ст. 29 КАС України.

Розпорядженням голови Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01.02.2024 № 1 адміністративну справу передано до Харківського апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення передано за підсудністю на розгляд до Козельщинського районного суду Полтавської області.

04 березня 2024 року адміністративна справа надійшла до Козельщинського районного суду Полтавської області.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2024 справу розподілено головуючій судді Козир В.П.

Ухвалою Козельщинського районного суду від 07.03.2024 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі без виклику учасників справи на підставі матеріалів справи (у письмовому провадженні). Призначено справу до розгляду на 27 березня 2024 року.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 01.04.2024 залучено до участі у справі у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 09.04.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 21.01.2024 серії БАД № 496125, винесену старшим інспектором взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Симоненком Віталієм Анатолійовичем, за ч. 4 ст.122 КУпАП про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 122 КУпАП закрито.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у сумі 605,60 грн.

Відповідач, Департамент патрульної поліції Національної поліції України, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 09 квітня 2024 року у справі № 532/201/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем вказано, що суд першої інстанції не повно дослідивши наявні у справі докази, помилково прийшов до висновку про задоволення позову. Так, відповідач стверджує, що 21.01.2024 о 12 год. 59 хв. під час несення служби на 306 км автодороги М03 Київ-Харків-Довжанський (м. Решетилівка) за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер НОМЕР_1 ) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 105 (сто п`ять) км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 55 (п`ятдесят п`ять) км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП, інспектором було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу. Після зупинки транспортного засобу інспектор поліції представився, повідомив водієві причину зупинки транспортного засобу, пояснив суть скоєного правопорушення, продемонстрував відео порушення з приладу ТРУКАМ (о 13:04:00 год. згідно відео з нагрудної камери). Поліцейський пояснив водієві, що населений пункт «Решетилівка» зображений на дорожньому знаку на білому фоні, отже, дозволена швидкість в межах населеного пункту - 50 км/год.

В рамках перевірки водійських документів працівниками поліції було встановлено особу водія ( ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Поліцейський повідомив водієві про достатність підстав для притягнення його до адмінвідповідальності та зачитав права особи, що притягається до адмінвідповідальності (о 13:05:55 год. згідно відео з нагрудної камери). На запитання поліцейського, чи буде гр. ОСОБА_1 , користуватися своїми правами, а також чи буде давати пояснення по суті справи, остання відмовилась від будь-чого, пояснення надавати відмовилась (о 13:06:34 год. згідно відео з нагрудної камери). Відтак, від гр. ОСОБА_3 жодних пояснень, клопотань чи заяв не надходило.

О 13:13:00 год. (згідно відео з нагрудної камери) поліцейський ще раз продемонстрував громадянці ОСОБА_3 відео з Трукаму, прокоментував прив`язку приладу до геолокації, що точно встановлює місце порушення.

В результаті інспектором УПП в Полтавській області ДПП Симоненком В.А. відносно позивача було винесено постанову серії БАД №496125 від 21.01.2024 за ознаками ч. 4 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

О 13:18:00 год. (згідно відео з нагрудної камери), поліцейський ознайомив громадянку ОСОБА_3 з винесеною адмінпостановою, вручив їй копію постанови та нагадав про терміни оскарження.

Єдиним проханням гр. ОСОБА_3 до поліцейських було надати сертифікат повірки на прилад TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001013), на що поліцейські пред`явили копію зазначеного документа.

Апелянт звернув увагу на те, що під час розгляду поліцейським адмінсправи відносно позивачки 21.01.2024, позивач про свій маршрут руху, про який згадала аж у заяві від 30.03.2024, не повідомляла. Даний маршрут руху, який нібито унеможливлював побачити дорожні знаки про початок населеного пункту, позивач не вказувала навіть у позовній заяві. Дану обставину суд І інстанції не мав права брати до уваги взагалі, оскільки така версія руху автомобіля позивачки не згадувалась під час розгляду справи та винесення адмінпостанови. Тим більше, працівниками поліції враховуються всі можливі обставини на дорозі, тому вибирають місце фіксації порушень швидкісного режиму саме на тій ділянці дороги, де автомобілі рухаються прямо по автодорозі МОЗ. Окрім того, рух транспорту, який, нібито, виїхав з прилеглих доріг чи прилеглих територій (не проїжджаючи дорожніх знаків 5.45) на автодорогу М03 Київ-Харків-Довжанський, не може апріорі набрати таку швидкість, з якою їхав керований позивачкою транспортний засіб.

Суд, безпідставно взявши до уваги подану позивачкою версію руху ТЗ, навіть не дослідив саму схему та маршрут руху. Доданий до апеляції скрін з гугл-карти м. Решетилівка з вказаним позивачкою маршрутом руху доказує те, що гр. ОСОБА_3 все одно рухалася в межах населеного пункту м. Решетилівка (щільно забудована територія). І логічно, що позивачка повинна була дотримуватись відповідного швидкісного режиму до дорожнього знаку «кінець населеного пункту» (який безпосередньо встановлений на автодорозі М03, що підтверджується матеріалами справи та ніким не заперечується).

Позивачем на апеляційну скаргу надано відзив, в якому вона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №496125, винесеною 21.01.2024 інспектором взводу 1 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , установлено, що 21.01.2024 о 12 год. 59 хв. на автодорозі М 03 Київ-Харків-Довжанський (306 км) ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухалася зі швидкістю 105 км/год, при цьому перевищила встановлене обмеження швидкості руху транспортного засобу у межах м. Решетилівка на 55 км/год, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 ТС001013, чим порушила пп. 12.4 ПДР (а.с. 60).

Даною постановою притягнуто позивачку ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

У графі постанови 7 «До постанови додаються» зазначено «відеозапис з бодікамери № 473461 та фото порушення».

Не погодившись із постановою про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21.01.2024 серії БАД № 496125, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами та третьою особою не надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачкою правопорушення умисно або з необережності. Наявність відеозапису, який є належним доказом, не спростовує висновків про недоведеність матеріалами справи складу адміністративного правопорушення в цілому.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про Національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Так, предметом розгляду в межах даної справи є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21.01.2024 серії БАД № 496125 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що 21.01.2024 о 12 год. 59 хв. на автодорозі М 03 Київ-Харків-Довжанський (306 км) ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухалася зі швидкістю 105 км/год, при цьому перевищила встановлене обмеження швидкості руху транспортного засобу у межах м. Решетилівка на 55 км/год, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 ТС001013, чим порушила пп. 12.4 ПДР (а.с. 60).

Даною постановою притягнуто позивачку ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

У графі постанови 7 «До постанови додаються» зазначено «відеозапис з бодікамери № 473461 та фото порушення».

Згідно пункту 1.1. ПДР України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населенні пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух зі швидкістю: ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год (п. 12.6 «ґ» ПДР).

У пункті 1.10 Правил дорожнього руху визначено значення термінів, що наведені у цих правилах, а саме:

- населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.49, 5.50, 5.51, 5.52.

Відповідно до глави 5 розділу 33 Правил дорожнього руху до інформаційно-вказівних знаків відноситься знак 5.49 «Початок населеного пункту», який визначає найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху у населених пунктах; знак 5.50 «Кінець населеного пункту». Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знаки 5.49 і 5.50 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

Згідно з ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (ст. 278 КУпАП).

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 280 КУпАП установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом частин першої-третьої ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, доказами є такі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Судовим розглядом встановлено, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, зафіксоване відповідачем на лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 ТС001013 на автодорозі Київ-Харків-Довжанський М03 306 км, м. Решетилівка.

Так, на підтвердження зазначених обставин відповідачем надано фотознімок, здійснений сертифікованим приладом TruCAM LTI 20/20 ТС001013, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 105 км/год при максимально дозволеній швидкості 50 км/год. Вимірювання здійснено з відстані 125,7 м. Зазначено дату і час фіксації 21.01.2024 о 12:59:41 год, а також зафіксовано координати місця, з якого проводилася фіксація правопорушення: 49°34'52.33"N 34°5'39.03"E (а.с. 61).

Також, на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 122 КУпАП, відповідачем надано відеозапис із нагрудної камери поліцейського 473461.

Колегія суддів, дослідивши відеозапис, який міститься в матеріалах справи, встановила, що позивач, керуючи транспортним засобом Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була зупинена працівником патрульної поліції та проінформована про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 122 КУпАП, а саме перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу у межах м. Решетилівка на 55 км/год. Поліцейський пояснив водієві, що населений пункт «Решетилівка» зображений на дорожньому знаку на білому фоні, отже, дозволена швидкість в межах населеного пункту - 50 км/год. В рамках перевірки водійських документів працівниками поліції було встановлено особу водія. Поліцейський повідомив водієві про достатність підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності та роз`яснив права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. На запитання поліцейського, чи буде гр. ОСОБА_1 , користуватися своїми правами, а також чи буде давати пояснення по суті справи, остання пояснення надавати відмовилась. Єдиним проханням гр. ОСОБА_3 до поліцейських було надати сертифікат повірки на прилад TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001013), на що поліцейські пред`явили копію зазначеного документа. Інших пояснень, клопотань чи заяв від гр. ОСОБА_1 під час розгляду справи не надходило. Поліцейський продемонстрував гр. ОСОБА_1 відео з TruCam, прокоментував прив`язку приладу до геолокації, що точно встановлює місце порушення. За результатами розгляду справи інспектором УПП в Полтавській області ДПП Симоненком В.А. відносно позивача було винесено постанову серії БАД №496125 від 21.01.2024 за ознаками ч. 4 ст. 122 КУпАП, якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. З винесеною постановою було ознайомлено гр. ОСОБА_1 та вручено їй копію постанови із зазначенням термінів оскарження.

Встановлені обставини свідчать про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався інспектором поліції у відповідності до вимог чинного законодавства.

Із дослідженої у судовому засіданні оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності встановлено, що остання, у відповідності до ч. 3 ст. 283 КУпАП, містить посилання на відповідний технічних засіб, а саме вказано, що вимір проводився приладом TruCAM LTI 20/20 ТС001013, а також на відео з бодікамери поліцейського 473461.

Отже, керування позивачем 21.01.2024 транспортним засобом зі швидкістю 105 км/год. підтверджено належними та допустимими доказами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка в цілому не заперечувала, що вона, керуючи транспортним засобом, рухалася у межах населеного пункту (м. Решетилівка) з перевищенням встановленої Правилами дорожнього руху швидкості. Її аргументи базувалися на тому, що вимірювання швидкості, було здійснено неналежним чином (прилад вимірювання швидкості не був закріплений стаціонарно), а також по напрямку її руху були відсутні відповідні дорожні знаки, внаслідок чого вона не була обізнана (до моменту зупинки працівниками поліції) про те, що рухається у межах дії дорожнього знаку 5.49.

Відповідачі же стверджують, що факт перевищення швидкості належним чином зафіксований та доведений, а відповідні дорожні знаки були встановлені.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20, зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12, затверджений сертифікатом № UA-MI/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29.08.2012 року (а.с. 62).

Всі прилади, що використовуються працівниками патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік.

В подальшому наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 № 1362 внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме: згідно з п. 1 виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, внесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.

Однак, засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Так, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27280 від 13.03.2022, чинного до 13.03.2024, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCaM LTI 20/20 № ТС001013 має можливість працювати у двох режимах: автоматичному та ручному. Саме в цих режимах вказаний вимірювач проходив тестування та сертифікацію, був признаним таким, що відповідає стандартам та правильно вимірює швидкість руху ТЗ в обох режимах (а.с. 62).

Можливість використання виробу лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCам LTI 20/20 виробництва Laser Technology Inc. підтверджена експертним висновком від 15.12.2023 № 04/05/02 1178/ВС1, виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому зазначено, що в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES, визначений п. 5.2 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015 (у режимі ЕСВ, визначеному ДСТУ ISO/IEC 10116:2019, із довжиною ключа 128 біт). Відповідно до цього експертного висновку, його дія поширюється на перелічені у ньому зразки об`єкта експертизи, у тому числі й на виріб з серійним номером ТС001013. Термін дії вказаного експертного висновку встановлено протягом періоду дії правового режиму воєнного стану в Україні та шести місяців після його припинення чи скасування (а.с. 64).

Отже, прилад TruCam LTI 20/20 № ТС001013 пройшов повірку у встановленому законом порядку, за результатами якої було визнано його відповідність вимогам технічного регламенту, а відтак, є дозволеним до використання на території України.

Так, відповідно до координат, які автоматично визначає прилад TRUCAM за допомогою влаштованого GPS-навігатора при здійсненні заміру швидкості автомобіля, транспортний засіб позивачки рухався у межах населеного пункту м. Решетилівка (автошлях М03 Київ-Харків-Довжанський (306 км)). Швидкість транспортного засобу складала 105 км/год.

Доводи позивача стосовно невірного вимірювання працівниками поліції швидкості руху його транспортного засобу, з огляду на те, що пристрій не був закріплений стаціонарно, а тримався інспектором у руках, колегію суддів не приймаються з огляду на наступне.

Листом Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року 22-38/49 роз`яснено, що лазерний вимірювач TruCам відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM LTI 20/20 також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів у автоматичному режимі.

Алгоритми обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювань швидкості руху транспортних засобів у межах максимально допустимої похибки, як в ручному, так і в автоматичному режимі + - 2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год, + - 1% в діапазоні від 201 до 320 км/год.

Нахил приладу - не викликає більшу похибку, що передбачено свідоцтвом про повірку та технічною характеристикою приладу. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Отже вказати, що при здійсненні працівниками поліції контролю режиму швидкості руху за допомогою вимірювача TruCAM LTI 20/20 експлуатаційні характеристики дозволяють проводити вимірювання шляхом утримування пристрою в руках.

Таким чином, твердження позивача, що використання лазерного вимірювача ТruCam в ручному режимі впливає на точність вимірювання швидкості руху ТЗ спростовується дослідженими доказами по справі.

При цьому, максимальна похибка, у тому числі і при такому способі тримання пристрою, становитиме максимум + - 2 км/год.

Враховуючи, що зафіксоване перевищення дозволеної швидкості руху позивачем становить 55 км/год., що значно перевищує визначений рівень похибки та не могло бути обумовлене нею, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на некоректне вимірювання працівниками поліції швидкості руху транспортного засобу, що здійснене із застосуванням пристрою, що не був закріплений стаціонарно.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що надана відповідачем фотокартка, зроблена за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 № ТС001013 є належним та допустимим доказом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

У той же час стосовно доводів позивача про те, що вона не була належним чином поінформована у встановленому законодавством порядку та у встановлений спосіб шляхом встановлення відповідних інформаційно-вказівних знаків про обмеження швидкості руху, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що службою відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області проведено та встановлено фактичну адресну прив`язку місць встановлення дорожніх знаків, їх наявність (відсутність) на автомобільній дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський, що вбачається з наданої відповідачем відповіді служби вих. № 15/11/23 від 15.11.2023 (а.с.65-67).

З наведеного листа Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області вбачається, що на автомобільній дорозі М-03 на позначення населеного пункту Решетилівка, прив`язка 304+950 км на право узбіччі та розподільчій встановлено знаки: знак 5.49 У (+); Р(+), знак 5.50 У(+); Р(+), де «У» - узбіччя, «Р» - розподільча; на ліво узбіччі та розподільчій, прив`язка 307 + 200 км, встановлено знак 5.50 У (+); Р (+), знак 5.49 У(+); Р (+), де «У» - узбіччя, «Р» - розподільча, «-» - відсутній», «+» - в наявності.

З інформації Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області, наданої на виконання ухвали суду від 01.04.2024, також убачається, що у зв`язку зі введенням з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану технічні засоби організації дорожнього руху, які містили географічні назви об`єктів (дорожні знаки маршрутного орієнтування та назви автобусних зупинок) були демонтовані. Роботи з відновлення дорожніх знаків 5.49 (5.51) "Початок населеного пункту" та 5.50 (5.52) "Кінець населеного пункту" виконувалися лише на вимогу органів Національної поліції на ділянках автомобільних доріг, де їх співробітниками здійснювався контроль за дотриманням учасниками дорожнього руху швидкісного режиму. Так, на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-03 Київ-Харків-Довжанський дорожні знаки 5.49 "Початок населеного пункту" (5.50 "Кінець населеного пункту") (Решетилівка) встановлені з боку м. Полтава в напрямку руху до м. Київ на лівому та правому узбіччі на км 308+075 (за 80 м до виїзду з території підприємства "Говтва" на автодорогу М-03 Київ-Харків-Довжанський), а також з боку м. Київ в напрямку руху до м. Полтава на лівому та правому узбіччі на км 305+900. Роботи з відновлення дорожніх знаків 5.49 (5.51) "Початок населеного пункту" та 5.50 (5.52) "Кінець населеного пункту" (Решетилівка) на автомобільних дорогах Н-31 (колишня Р-52) Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка та Т-17-18 Диканька-Решетилівка не виконувалися (а.с. 119).

Отже, інформація про наявність та розміщення дорожніх знаків на спірній ділянці, надана у вищевказаному листі, була актуальною на момент винесення оскаржуваної постанови, а тому твердження позивача про відсутність дорожніх знаків через воєнний стан в Україні не є доречним.

З матеріалів справи судом встановлено, що у заяві про витребування доказів, поданій під час розгляду справи судом першої інстанції, позивач зазначила, що маршрут транспортного засобу, під її керуванням, був такий: виїхавши з м. Кобеляки Полтавської області, позивачка рухалася до м. Київ через м. Решетилівка Полтавського району Полтавської області. Проїхавши через м. Решетилівка Полтавського району Полтавської області, проїхала під дорожнім полотном дороги М03 (Е 40), виїхала біля АЗС BVS, проїхала до ТОВ «Говтва» та виїхала на автодорогу М03 (Е 40) (на карті місце виїзду Е40), продовживши дорогу до м. Київ, та вважала, що залишила межі м. Решетилівка, оскільки жодних дорожніх знаків про початок чи закінчення населеного пункту на дорозі, яка містить дві смуги руху, не було. Ураховуючи, що обабіч дороги розташовані лише автозаправка та придорожнє кафе, вважати, що ця дорога розташована у населеному пункті не було.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, зазначені позивачем у заяві про витребування доказів, доводи щодо її маршруту, який нібито унеможливлював побачити дорожні знаки про початок населеного пункту, не були зазначені останньою ні у якості підстави незгоди із встановленим відповідачем фактом адміністративного правопорушення, передбаченим ч. 4 ст. 122 КУпАП, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та винесення спірної постанови, ні у якості підстави незгоди із постановою серії БАД № 496125 від 21.01.2024 під час звернення до суду із даним позовом. Такі доводи були зазначені позивачем лише у заяві про витребування доказів від 01.04.2024, після подання відповідачем відзиву на позов.

Між тим, суд зазначає, що статтею 47 КАС України надано позивачу право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що з матеріалів справи, а також з інформації, отриманої судом з сервісу Google maps, вбачається, що місце, де було зафіксовано перевищення швидкості та зупинено транспортний засіб під керуванням позивачки, а також місце, з якого, за ствердженням позивачки, вона здійснила виїзд на автошлях М03 (виїзд з території підприємства «Говтва»), перебувають у межах населеного пункту м. Решетилівка на автошляху М03 «Київ-Харків-Довжанський». Доданий до апеляційної скарги скрін з гугл-карти м. Решетилівка з вказаним позивачкою маршрутом руху також свідчить про те, що гр. ОСОБА_1 рухалася в межах населеного пункту м. Решетилівка (щільно забудована територія).

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 72, ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів зазначає, що надані відповідачем до матеріалів справи докази є належними доказами, містять інформацію щодо предмету доказування, а отже є достатніми для доведення вини позивача «поза розумним сумнівом». Оскаржувана постанова містить усі необхідні реквізити, передбачені статтею 283 КУпАП.

Враховуючи викладене, відповідачем доведено наявність у діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Отже, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 09.04.2024 року справі № 532/201/24 прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а отже підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 09.04.2024 по справі № 532/201/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко