Справа № 280/8007/23
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 травня 2024 року Справа № 280/8007/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області

Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі-відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі-відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі-відповідач 3), в якій, позивач просить суд:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №35 від 24.03.2023 та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №35 від 07.07.2023;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу позивача період навчання та військової служби з 01.09.1984 по 18.06.1991 та період роботи з 01.01.2004 по 29.12.2007, до пільгового стажу період роботи з 02.03.1992 по 30.09.1997 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 17.03.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.03.2023 звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з досягненням пенсійного віку та наявністю необхідного стажу роботи за Списком №1, заяву за принципом екстериторіальності було передано до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. Рішенням №35 позивачу відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на те що до розрахунку пільгового стажу не враховано період робити з 02.03.1992 - 30.09.1997, оскільки довідка видана неустановленого зразку (завірена одним підписом)», а тому страхового стажу не достатньо для призначення пенсії відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважаючи, що в рішенні допущено помилку, 30.06.2023 року Позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ в Київській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, його заяву було передано на розгляд до ГУ ПФУ в Запорізькій області. За результатами розгляду заяви Позивача , 07.07.2023 ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення №35 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1984 по 18.06.1991 згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки період навчання перетинається з проходженням військової служби, про що зазначено в трудовій книжці НОМЕР_2 від 23.07.1984. В трудовій книжці відсутня дата закінчення навчання, записи завірені печаткою на білоруській мові, що потребує перекладу. Період навчання потребує уточнення, також необхідно долучити військовий квиток. Відсутні дані про підтвердження сплати внесків за періоди роботи на території Білорусії, починаючи з 01.01.2004 по 29.12.2007, інформацію про сплату внесків падає уповноважений орган країни, на території якої здійснювалася трудова діяльність. Пільговий стаж особи за Списком №1 документами не підтверджено, оскільки заявником надано ксерокопія уточнюючої довідки про пільговий характер №39 від 31.08.2022., видану ВАТ «Гродно Азот» та копії документів про атестацію робочих місць. Пільгова довідка не відповідає порядку, передбаченому чинному законодавству згідно з Додатком 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою №637 від 12.08.1993р. а саме: довідка підписана начальником відділу кадрів, відсутні підписи керівника та головного бухгалтера.» Посилається на рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), Постанови Верховного Суду, від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а та від 23 липня 2019 року у справі №537/53/17Також зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу періоду роботи позивача, з урахуванням періоду навчання та військової служби з 01.09.1984 року по 18.06.1991 року та період роботи з 01.01.2004 року по 29.12.2007 року, та до пільгового стажу період роботи з 02.03.1992 року по 30.09.1997 року. Позивач вважає, що має достатній страховий стаж та набув право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Просить, з урахуванням наданої відповіді на відзив, задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді від 02.10.2023 адміністративний позов залишено без руху.

Позивачем усунено недоліки.

Ухвалою судді від 30.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач 3 у поданому до суду 13.11.2023 відзиві позовні вимоги не визнав. Зазначає те, що в трудовій книжці, яка була надана позивачем, період навчання розпочався з 01.09.1984 року, але тривалість навчання не визначена, оскільки відсутній запис про дату закінчення навчання, а також записи завірені печаткою на білоруській мові, що потребує уточнення та перекладу. На підтвердження навчання позивачем було надано диплом серія НОМЕР_1 від 26.06.1991. Згідно до цього диплому, період навчання позивача мав тривалість з 1984 року по 1991 рік, тобто також точної дати закінчення навчання не зазначено. Позивачем до заяви про призначення пенсії надано довідку про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки, але печатку неможливо ідентифікувати, оскільки печатка повністю на білоруській мові, тобто печатка потребує перекладу. Крім того, дані про підтвердження сплати внесків за періоди роботи на території Білорусії, починаючи з 01.01.2004 по 29.12.2007 - відсутні. Щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 02.03.1992 по 30.09.1997, зазначено, що оскільки, у трудовій книжці позивача не зазначені відомості про умови праці, а саме про зайнятість в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці повний робочий день, тому підтвердження спеціального трудового стажу відбувається на підставі уточнюючої довідки підприємства. Пільговий стаж особи за Списком № 1 документами не підтверджений, оскільки позивачем надано ксерокопію уточнюючої довідки про пільговий характер № 39 від 31.08.2022, видану ВАТ «Гродно Азот» та копії документів про атестацію робочих місць. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у позові.

24.11.2023 від відповідача 1 до суду надійшов відзив, у якому зазначено наступне. За принципом екстериторіальності заява позивача опрацьовувалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та прийнято рішення про відмову від 07.07.2023 № 35. Розглянувши документи, які були надані позивачем від 30.06.2023 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Вік заявника 56 років 07 місяців 20днів. Відповідно до наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 29 років 01 місяць, з них пільговий стаж за Списком № І - відсутній. Згідно наданих до заяви документів до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1984 по 18.06.1991 згідно диплому УВ НОМЕР_3 , оскільки період навчання перетинється з проходженням військової служби, про що зазначено в трудовій книжці НОМЕР_2 від 23.07.1984. В трудовій книжці відсутня дата закінчення навчання, записи завірені печаткою на білоруській мові, що потребує перекладу. Період навчання потребує уточнення, також потрібно долучити військовий квиток. Відсутні дані про підтвердження сплати внесків за період роботи на території Білорусії починаючи з 01.01.2004 по 29.12.2007, на території якої здійснювалась трудова діяльність. Пільговий стаж особи за Списком №1 документами не підтверджено оскільки заявником надано ксерокопія уточнюючої довідки про пільговий характер № 39 від 31.08.2022 видану ВАТ "Гродіо Азот " та копії документів про атестацію робочих місць. Пільгова довідка не відповідає Порядку, передбаченому чинному законодавству згідно з Додатком 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого Постановою №637 від 12.08.1993, а саме довідка підписана начальником відділу кадрів, відсутні підписи керівника та головного бухгалтера. Відповідач заперечував проти позову.

Відповідачем 2 29.11.2024 подано відзив, у кому заперечував проти позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що 17.03.2023 та 30.06.2023 позивач звертався до територіального органу Пенсійного фонду України з заявами про призначення пенсії за віком. Заяви Позивача про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися за принципом екстериторіальності та рішенням відповідача 2 від 24.03.2023 та відповідача 3 від 07.07.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Так на час звернення за призначенням пенсії 17.03.2023 позивач досяг повних 56 років та не досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (60 років). З посиланням на наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та Порядок №637 надана позивачем довідка про від 31.08.2022 №°39 підтверджує набуття пільгового стажу на території Республіки Білорусь. Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року припинила свою дію для України 19.06.2023, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення". Починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних держав, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюватиметься відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. На сьогодні такі двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного забезпечення укладені з Азербайджанською Республікою, Республікою Білорусь, Республікою Грузія, Республікою Молдова. Крім того довідка ААТ «Гродна Азот» (г. Гродна, Республика Беларусь) от 31.08.2022 №39 складена з порушенням вимог до її оформлення, визначених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, а саме: відсутні підписи керівника та головного бухгалтера. З огляду на вищезазначене, відсутні підстави для зарахування періоду роботи Позивача з 02.03.1992 по 30.09.1997 до пільгового стажу за Списком №1. Згідно доданих до заяви про призначення пенсії документів, періоди навчання Позивача та військової служби перетинаються, про що зазначено в трудовій книжці серії НОМЕР_2 . З огляду на те, що період навчання не підтверджено довідкою про тривалість навчання в навчальному закладі, відсутні підстави для зарахування періоду навчання з 01.09.1984 по 18.06.1991 до страхового стажу. Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 Позивач працював в ВАТ "Гродно Азот" на території Республіки Білорусь, в тому числі протягом періоду з 01.01.2004 по 29.12.2007. Оскільки інформація про сплату страхових внесків до відповідного пенсійного фонду Республіки Білорусь не надано , відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 01.01.2004 по 29.12.2007 до страхового стажу позивача. Виходячи з вищевказаних обставин просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяви по суті, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 17.03.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі відповідача 1) з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Розглянувши заяву та надані документи за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням № 35 від 24.03.2024 відмовлено заявнику в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю пільгового періоду роботи.

Встановлено, що страховий стаж позивача складає 33 років 08 місяців 27 днів, пільговий стаж за Списком № 1 - не підтверджений.

До пільгового стажу роботу за період з 02.03.1992 по 30.09.1997 за Списком № 1 не зараховано, оскільки довідка видана неустановленого зразка (завірена одним підписом).

30.06.2023 позивач повторно звернувся з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Розглянувши заяву за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області рішенням №35 від 07.07.2024 відмовлено заявнику в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю пільгового періоду роботи.

Встановлено, що страховий стаж позивача складає 29 років 01 місяць, пільговий стаж відсутній. До страхового стажу не зарахований період навчання з 01.09.1984 по 18.06.1991.

До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1984 по 18.06.1991, оскільки період навчання перетинається з проходженням військової служби, про що зазначено в трудовій книжці НОМЕР_2 від 23.07.1984. В трудовій книжці відсутня дата закінчення навчання, записи завірені печаткою на білоруській мові, що потребує перекладу. Період навчання потребує уточнення, також необхідно надати військовий квиток.

Відсутні дані про підтвердження сплати внесків за періоди роботи на території Білорусії, починаючи з 01.01.2004 по 29.12.2007.

Пільговий стаж особи за Списком № 1 документами не підтверджений, оскільки позивачем надано ксерокопію уточнюючої довідки про пільговий характер № 39 від 31.08.2022, видану ВАТ «Гродно Азот» та копії документів про атестацію робочих місць. Пільгова довідка не відповідає порядку, передбаченому чинним законодавством згідно з Додатком 5 Постанови "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 № 637, а саме довідка підписана начальником відділу кадрів, відсутні підписи керівника та головного бухгалтера.

Вважаючи рішення відповідачів щодо відмови у призначені пенсії протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

З урахуванням викладеного для призначення пенсії з 50-річного віку позивач має мати 9 років стажу за професією, передбаченою Списком №1 та 25 років загального стажу.

Наявність достатньої кількості загального стажу для призначення пенсії згідно із п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 відповідачем не заперечується, визнається в рішеннях про відмову у призначенні пенсії №35 від 24.03.2023 та №35 від 07.07.2023 року;

Із змісту рішень №35 від 24.03.2023 та №35 від 07.07.2023 та відзивів на позов вбачається, що відповідачами 2 та 3 до пільгового стажу позивача за списком №1 не враховано період:

- з 01.09.1984 по 18.06.1991, оскільки період навчання перетинається з проходженням військової служби, про що зазначено в трудовій книжці НОМЕР_2 від 23.07.1984. В трудовій книжці відсутня дата закінчення навчання, записи завірені печаткою на білоруській мові, що потребує перекладу. Період навчання потребує уточнення, також необхідно надати військовий квиток.

- відсутні дані про підтвердження сплати внесків за періоди роботи на території Білорусії, починаючи з 01.01.2004 по 29.12.2007.

З 02.03.1992 від 31. 12. 1992 згідно уточнюючої довідки про пільговий характер № 39 від 31.08.2022, видану ВАТ «Гродно Азот», оскільки довідка не відповідає порядку, передбаченому чинним законодавством згідно з Додатком 5 Постанови "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 № 637, а саме довідка підписана начальником відділу кадрів, відсутні підписи керівника та головного бухгалтера.

Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII (далі - Закон N 1788-XII; тут та надалі - в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Відповідно до статті 56 Закону N 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що з 01.01.2004 законодавцем запроваджено поняття «страховий стаж», для отримання якого обов`язковою умовою є сплата страхових внесків; трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, прирівнюється до страхового.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637(далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Згідно пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Отже, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках, а саме за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Так, до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п. 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Так, судом встановлено, що відповідно до наданої до матеріалів справи копії диплому НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 01.09.1984 по 18.06.1991 навчався в Білоруському технологічному інституті С.М. Кірова.

Згідно запису трудової книжки НОМЕР_2 від 23.07.1984 номер 4 ОСОБА_1 , з 01.09.1984 по 18.06.1991 зарахована до Білоруського технологічного у інституту С.М. Кірова ( запис 4, 6).

Крім того, згідно запису 5 в трудовій книжці НОМЕР_2 від 23.07.1984 позивачу з 30.10.1984 надано академічна відпустка на період служби в Радянскій армії.

Згідно запису 6 та 7 позивача з 22.12.1986 повернуто з академічної відпустки та продовжив навчання у Білоруському технологічному інституті С.М. Кірова та згялно наказу 402-ст від 26.06.1991 закінчив навчання.

Крім того, зазначені вище періоди навчання та проходження військової служби позивача підтверджено довідкою №27-26/246 від 31.10.2022, копія якої міститься у матеріалах справи. Зокрема зазначено, що позивач 22.12.21986 позивача вважати закінчившим денне відділення Білоруського технологічного інституту С.М. Кірова спеціальність «Машини і апарати хімічних виробництв та підприємств будівельних матеріалів» наказ 402-ст від 26.06.1991.Згідно частини 1 статті 38 Закону України від 10.02.1998 № 103/98-ВР "Про професійну (професійно-технічну) освіту" час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до частини 1 статті 8 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа працювала за професією, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час навчання зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, не перевищує трьох місяців.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Вказане спростовує твердження відповідача щодо відсутності у трудовій книжці дати закінчення навчання, яка підтверджена уточнюючою довідкою №27-26/246 від 31.10.2022.

Отже відповідачем 3 протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоду його навчання з 01.09.1984 по 18.06.1991 згідно диплому НОМЕР_1 та довідки №27-26/246 від 31.10.2022.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 29.12.2007, суд зазначає наступне.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач працював в ВАТ Гродно Азот на території Республіки Білорусь, в тому числі протягом періоду з 01.01.2004 по 29.12.2007 рік.

Підприємством на якому працював ОСОБА_1 проводилась сплата страхових внесків, про що свідчать довідки №310 від 09.11.2021, №311 від 09.11.2021 та №19-53/245 від 06.03.2023 року. Зокрема у довідці №19-53/245, яка стосується спірного періоду, міститься інформація про суми, які були перераховані як страхові внески.

Згідно зі статтею 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (надалі Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно частин другої та третьої статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в дію цієї Угоди.

Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року припинила свою дію для України 19.06.2023, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328

Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення. При призначенні пенсій громадянам України, котрі працювали в державах учасниць СНД, які є учасниками Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, та підписали двосторонні угоди, враховується трудовий стаж, набутий на території цих держав. Призначення і виплата пенсій здійснюється за територіальним принципом, тобто за законодавством країни проживання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону від 09.07.2003 року за № 1058-IV вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно статті 11 Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Білорусь "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Республіки Білорусь, які працюють за межами своїх держав" від 17 липня 1995 року, питання пенсійного забезпечення працівників, про яких йдеться в пункті 1 статті 7, та членів їх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (997_107 ) від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Білорусії або на підприємстві, зареєстрованому на території Білорусії, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі N 676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі N 555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі N 646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі N 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі N 345/9/17.

Крім того, суд зазначає, що обов`язок сплати страхових внесків згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частини 6 та 12 статті 20) та обов`язок сплати єдиного внеску за Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (пункт 10 частини 1 статті 1, частини 1 статті 4) покладений на страхувальників (роботодавців), які є платниками таких внесків. Отже, найманий працівник не є самостійним платником таких внесків.

Періоди роботи, за які підприємство - страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватись до страхового стажу застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи можливо надати документальне підтвердження фактичної сплати страхувальником страхових внесків. Працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність у інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 в справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 в справі № 482/434/17 щодо аналогічних правовідносин, які відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норм права.

Щодо не зарахування до пільгового стажу за списком 1 період роботи з 02.03.1992 по 30.09.1997, суд зазначає наступне.

Так суд ще раз зазначає, що основним документом на підтвердження пільгового стажу роботи є трудова книжка, та за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. Уточнюючі довідки мають подаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Слід зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.1992 №442 та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Отже, необхідними умовами для виникнення права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

При цьому, стаж пільгової роботи підтверджується результатами атестації робочих місць за умовами праці після 22.08.1992.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач працював в ВАТ Гродно Азот на посаді майстром з ремонту технологічного обладнання, зайнятого на ремонті , профілактиці та обслуговуванні технологічного обладнання на території Республіки Білорусь, в тому числі протягом періоду з 02.03.1992 по 30.09.1997.

До заяви про призначення пенсії Позивачем було надано довідку ААТ «Гродна Азот» від 31.08.2022 №39 щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 02.03.1992 по 30.09.1997.

Відповідно до оскаржуваного рішення до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №1 не враховано період роботи на підставі уточнюючої довідки від 31.08.2022 №39з 02.03.1992 по 31.12.992 та з 01.01.1993 по 30.09.1997, оскільки надана довідка не відповідає додатку 5, а саме довідка підписана начальником відділу кадрів, відсутні підписи керівника та головного бухгалтера

Список №1 виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений постановою КМ СРСР від 26.01.1991 № 10 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення".

Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Слід зазначити, що у вказаних списках міститься: позиція 1080а010 Список №1 від 26.01.1991 № 10

При цьому, суд зазначає, що довідка від 31.08.2022 №39 в повному обсязі підтверджує відомості трудової книжки позивача про період його роботи, та підтверджує право позивача на зарахування вказаного вище періоду до пільгового стажу за Списком №1. При цьому, вказана довідка підписана начальником відділу кадрів.

Суд зазначає, що відсутність підпису бухгалтера у довідці, підписаній керівником підприємства та начальником відділу кадрів, відомості якої відповідають відомостям трудової книжки позивача, не може слугувати самостійною та достатньою підставою для неврахування періодів роботи позивача до його пільгового стажу з огляду на їх підтвердження відомостями трудової книжки позивача та уточнюючою довідкою та може вважатися формальною підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того наявні в матеріалах справи докази, а саме наказ № 482 від 11ю.08.1997 вказують на проведення атестації робочого місця позивача.

За викладених обставин, суд вважає, що рішення № 35 від 24.03.2023 та №35 від 07.07.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно на пільгових умовах за Списком №1, прийняті без урахування усіх обставин, які мали значення для їх прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку № 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку № 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, та в подальшому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянуто заяву позивача та прийнято рішення №35 від 07.07.2023 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, який - Головне управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області у розглянутому спорі не є органом, що призначає пенсію.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Отже, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ в Запорізькій області, проте обов`язок виплати пенсії, залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Київській області.

Окрім того, і за приписамист.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписамист.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) ЄСПЛ вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 353/265/17 та від 04 травня 2022 року у справі № 805/5133/18-а.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Визначаючись щодо дати з якої слід призначити позивачу пенсії, суд зауважує, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивачу 50 років виповнилось 10.11.2016, а із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах до відповідача вона звернулася первинно лише 17.03.2023, тобто після спливу трьох місяців з дня досягнення ним відповідного віку (50 років), відповідно, призначення пенсії має відбутися саме з 17.03.2023, тобто, з дати першого звернення із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача 3 - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу позивача період навчання та військової служби з 01.09.1984 по 18.06.1991 та період роботи з 01.01.2004 по 29.12.2007, до пільгового стажу за Списком №1 пероди роботи з 02.03.1992 по 30.09.1997, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня першого звернення із заявою про призначення пенсії - 17.03.2023, а Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити її виплату, що є дотриманням судом гарантій про те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, якими прийнято спірні рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (08001, Київська область, м. Макарів, вул. Вашавська, буд. 3б, код ЄРДПОУ 22933548), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.26 ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б ) визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №35 від 24.03.2023 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №35 від 07.07.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання та військової служби з 01.09.1984 по 18.06.1991 та період роботи з 01.01.2004 по 29.12.2007, та до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи з 02.03.1992 по 30.09.1997, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня першого звернення із заявою про призначення пенсії - 17.03.2023, а Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити її виплату.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова