Справа № 160/329/24
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2024 рокуСправа №160/329/24
Позивачка 04.01.2024 р. звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.01.2024 р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/329/24 відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
07 лютого 2024 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшла заява про залишення адміністративного позову без руху.
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 р. у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про залишення позовної заяви без руху в адміністративній справі №160/329/24 відмовлено, оскільки позивачка дізналася про оскаржувану вимогу від 19.02.2020 №Ф-5337-13-05У з постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 14.11.2023 року ВП №68090330. Докази які б свідчили що позивачка дізналася про вказану вимогу раніше ніж 14.11.2023 року, тобто до дати винесення постанови відсутні. При цьому, з наданих поштових відправлень відповідачем по вимогам №Ф-279238-55 від 10.05.2019, 05.11.2019, 14.02.2020, 09.02.2021 та 19.08.2022, відсутня вимога від 19.02.2020.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 р. витребувано повторно у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області додаткові докази у справі №160/329/24, а саме:
- копію вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 19.02.2020 року № Ф-5337-13-05У про сплату боргу (недоїмки).
- всі документи, які стали підставою для винесення оскаржуваної вимоги від 19.02.2020 року № Ф-5337-13-05У.
- інформацію щодо періоду за який нараховано платежі за вимогою від 19.02.2020 року № Ф-5337-13-05У, або пояснення щодо вимоги від 19.02.2020 року № Ф-5337-13-05У.
- витребувати копії вимог №Ф-279238-55 від 10.05.2019р, 05.11.2019р. 14.02.2020р., 09.02.2021р., 19.08.2022р., №Ф-5337-51/У від 19.02.2020р., №Ф-5337-51 від 19.02.2020р.;
- витребувати інформацію щодо стану заборгованості ОСОБА_1 станом на цей час.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Як зазначено у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 має боргові зобов`язання як фізична особа-підприємець.
Як зазначає відповідач, податковий борг виник у зв`язку з несплатою єдиного внеску за 2017-2020 роки.
Відповідно до довідки ТОВ «Хлібозавод №10» від 15.12.2023р. №2, ОСОБА_1 дійсно працювала у ТОВ «Хлібозавод №10» з 12.09.2002р. по 30.12.2020р.
Відповідно до довідки ТОВ «Хлібозавод №10» від 15.12.2023р. №2, ОСОБА_1 працює економістом з бухгалтерського обліку ТОВ «Торговий Дім «Хлібозавод №10» з 01.01.2021р.
Отже, з 2002 року та фактично по день подання цієї позовної заяви позивачка була офіційно працевлаштована на вказаному підприємстві, що також підтверджується трудовою книжкою позивача, копія якої наявна в матеріалах справи.
Згідно довідок ОК-5, ОК-7 які містить індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб, роботодавцем позивача, у спірний період з 2017 по 2020 роки сплачувалися страхові внески, згідно положень чинного законодавства.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.
Згідно з абз.1 п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.
При цьому, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте, фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
З огляду на предмет спору у цій справі та вищевикладені висновки, суд доходить висновку, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд при вирішенні спору повинен, зокрема, перевірити обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення ним підприємницької діяльності та отримання ним доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19.
Позивачем надано до матеріалів справи довідки форми ОК-5 та ОК-7, яка надана Пенсійним фондом України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 .
Відповідно до наданих відомостей у період нарахування єдиного внеску позивачка у період з 2017 р. по 2020 р. перебувала у трудових відносинах та за ці роки роботодавцем здійснено відрахування страхових внесків в повному обсязі.
Водночас, жодного доказу того, що роботодавцем не виконувався обов`язок зі сплати за ОСОБА_1 єдиного внеску відповідачем надано не було.
Щодо позовної вимоги позивачки про скасування вимоги Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, суд зазначає таке.
З позовної заяви вбачається, що позивачка просить скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, однак як встановлено судом, оскаржувану вимогу від 19.02.2020 р. №Ф-5337-13-05У винесено саме Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, яке і є відповідачем у цій справі.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з викладених вище підстав.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд,
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко