Справа № 500/1460/24
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1460/24

30 травня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про відмову у зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 17.08.181 року, страхового стажу за період роботи з 10.03.1984 року по 01.04.1991 року в ДП «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне», згідно довідки виданої 11.02.2020 року №02-0105 та період роботи у ФГ «Відродження 1992» з 01.01.1994 року по 31.12.2000 року, згідно довідки, виданої фермерським господарством 05.02.2021 року за №02, №27 від 07.02.2024 року, протиправним та скасувати його, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 17.08.1981 року, страхового стажу за період роботи з 10.03.1984 року по 01.04.1991 року в ДП «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» с. Лазурне, Мелітопольського району, Запорізької області, згідно довідки, виданої 11.02.2020 року № 02-0105 та період роботи у фермерському господарстві «Відродження 1992» с. Лазурне, Мелітопольського району, Запорізької області з 01.01.1994 року по 31.12.2000 року, згідно довідки, виданої фермерським господарством 05.02.2021 року за № 02 , та призначити пенсію за віком з 30.01.2024 року.

Позов обґрунтований тим, що на думку позивача, відповідач безпідставно відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 17.08.181 року, де на першій сторінці відсутній день та місяць народження, а також не зараховано період роботи з 10.03.1984 року по 01.04.1991 року в ДП «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне», згідно довідки, виданої 11.02.2020 року № 02-0105 та період роботи у ФГ «Відродження 1992» з 01.01.1994 року по 31.12.2000 року, згідно довідки, виданої фермерським господарством 05.02.2021 року за № 02. Зауважує, що трудова книжка видана на прізвище, ім`я та по-батькові позивача, в ній вказано рік народження позивача, цей документ надано особисто позивачем, ніким не заперечується, що трудова книжка належить позивачу, відтак ОСОБА_1 вважає, що даний документ підтверджує страховий стаж у спірні періоди. Позивач також вказує, що у довідки, видані ДП «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» та ФГ Відродження 1992», внесені достовірні дані згідно бухгалтерських документів. До того ж, позивач просить врахувати, що на даний час дані підприємства знаходяться на тимчасово окупованій території України внаслідок повномасштабного вторгнення, і вимоги відповідача про надання уточнюючих даних від цих підприємств є неможливими до реального виконання та позбавляють позивача права на пенсійне забезпечення згідно чинного законодавства України. Звернув увагу суду, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Ухвалою суду від 18.03.2024 позовну заяву залишено без руху, та у встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Ухвалою суду від 01.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вказав, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивача не може бути зараховано: період роботи згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 17.08.1980, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначено лише рік народження, число та місяць відсутні; період роботи з 10.03.1984 по 01.04.1991 згідно з довідкою №02-0105 від 11.02.2020, оскільки зазначена у довідці дата наказу про звільнення « 01.04.1994» не відповідає даті звільнення; період роботи з 01.01.1994 по 31.12.2000 згідно з довідкою №02 від 05.02.2021, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків (стаж з 01.01.1998 обчислено згідно з даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Просить врахувати, що нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу; у такому випадку суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Згідно довідки від 28.04.2023 за №6107- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстрованим місце проживання позивача є: АДРЕСА_1 ; фактичним місцем проживання є АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що 30.01.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

07.02.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком за №27. З даного рішення слідує, що за доданими документами до страхового стажу не враховано трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 17.08.1980, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначено лише рік народження, число та місяць відсутні; окрім того, період роботи в колгоспі ім.Карла Маркса з 17.08.1977 по 10.09.1977, оскільки відсутня довідка із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум; період з 10.03.1984 по 01.04.1991 згідно довідки №02-0105 від 11.02.2020, виданої ДП "Сільськогосподарське підприємство "Лазурне", оскільки в довідці зазначена дата наказу про звільнення "01.04.1994" не відповідає даті про звільнення, даний період роботи можливо зарахувати до стажу після надходження результатів зустрічної перевірки та питання призначення пенсії за віком буде розглянуто за умови подання відповідної заяви; період роботи в фермерському господарстві з 01.01.1994 по 31.12.2000 згідно довідки №02 від 05.02.2021, виданої ФГ "Відродження 1992", оскільки відсутня довідка про сплату страхових внесків (стаж з 01.01.1998 обчислено згідно даних наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Про вказану відмову позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.02.2024 №1900-0208-8/8378.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Закону № 1058-IV.

Так, згідно з ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Суд звертає увагу на тому, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

У спірному випадку відповідачем при розгляді документів позивача, які були подані позивачем до територіального органу Пенсійного фонду України разом із заявою від 30.01.2024, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області не враховано, серед іншого, трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 17.08.1980, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначено лише рік народження, число та місяць відсутні; період з 10.03.1984 по 01.04.1991 згідно довідки №02-0105 від 11.02.2020, виданої ДП "Сільськогосподарське підприємство "Лазурне", оскільки в довідці зазначена дата наказу про звільнення "01.04.1994" не відповідає даті про звільнення, даний період роботи можливо зарахувати до стажу після надходження результатів зустрічної перевірки та питання призначення пенсії за віком буде розглянуто за умови подання відповідної заяви.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Слід також зазначити, що суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

На думку суду, у спірному випадку відповідач ГУ ПФУ в Тернопільській області не перевірив записи у трудовій книжці позивача, натомість не зарахував періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах (не враховано трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 17.08.1980, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначено лише рік народження, число та місяць відсутні).

В той же час, відповідачем зауважень до записів у трудовій книжці позивача у оскаржуваному рішенні не викладено.

Також, вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що період роботи позивача з 10.03.1984 по 01.04.1991 підтверджується записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , дата заповнення 10.03.1984, а також довідкою №02-01/05 від 11.02.2020.

З огляду на це, суд вважає, що спірний період роботи позивача з 10.03.1984 по 01.04.1991 підлягає до зарахування до загального страхового стажу позивача.

Стосовно незарахування періоду роботи у фермерському господарстві «Відродження 1992» с. Лазурне, Мелітопольського району, Запорізької області з 01.01.1994 року по 31.12.2000 року, згідно довідки, виданої фермерським господарством 05.02.2021 року за №02, суд зазначає наступне.

Відмовляючи у зарахуванні вказаного періоду, відповідач покликається на те, що відсутня довідка про сплату страхових внесків (стаж з 01.01.1998 обчислено згідно даних наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За положеннями статті 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суд вказує на те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, суд вважає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків,

У спірному випадку у відповідності до трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , позивач з 01.05.1991 прийнятий у фермерське господарство "Відродження", та з 01.04.2009 звільнений з членів ф/г "Відродження" за власним бажанням.

Крім цього, зміст довідки №02 від 23.02.2021, виданої Фермерським господарством "Відродження" свідчить про те, що наявні відомості про суми заробітної плати позивача у період з січня 1994 року по грудень 2000 року. При цьому, у даній довідці зазначено, що на всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок), довідка видана на підставі розрахунково-платіжних відомостей.

До того ж, суд зазначає, що положення Закону №1058-ІV набрали чинності з 01.01.2004 і саме з цього часу законом передбачено обчислення пенсій за віком за даними, накопиченими на кожну застраховану особу в електронних базах даних системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відповідно до звітів роботодавців, а саме за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До 01.01.2004 таке зарахування здійснюється на підставі записів у трудовій книжці, оскільки відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Таким чином, суд вважає протиправними дії відповідача щодо відмови зарахуванні до страхового стажу періоду з 01.01.1994 по 31.12.2022.

У сукупності наведених обставин, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду формально та без детального з`ясування обставин та документів поданих позивачем для призначення пенсії, прийняли рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, що у контексті частини другої ст.2 КАС України свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та необхідність його скасування.

Крім цього, вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача від 30.01.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень в порядку частини третьої ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №27 від 07.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільській області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 30 травня 2024 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3,м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.