Справа № 160/19568/23
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2024 року м. Дніпросправа № 160/19568/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 ( суддя першої інстанції Тулянцева І.В.) в адміністративній справі №160/19568/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року по справі № 160/19568/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року в адміністративній справі №160/19568/23 - залишено без змін.

18 березня 2024 року на адресу суду через підсистему Електронний суд від представника позивача адвоката Логойда Тетяни Василівни надійшла заява про перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 року у справі №160/19568/23 за нововиявленими обставинами.

В заяві позивачем зазначено, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУНП в Дніпропетровській області про визнання протиправним, скасування наказу та поновлення на роботі відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, яку постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі №160/19568/23 залишено без задоволення, а вказане вище рішення без змін. 08.03.2024 засобами електронного зв`язку позивач одержав вказану постанову суду апеляційної інстанції. 11.03.2024 у кримінальному провадженні 0000143 від 12.05.2022 (частини 1, 2, 3 ст.255, ч.3 ст.307, ч.2 ст.17, ч.1 ст.263 КК України) за підозрою позивача, позивачем одержано електронну копію матеріалів досудового розслідування цього кримінального провадження. Під час ознайомлення з матеріалами, до яких прокурором надано доступ, позивачем встановлено, що члена дисциплінарної комісії ОСОБА_2 двічі було допитано в якості свідка, про що складено відповідні протоколи від 22.11.2022 та від 13.12.2022. Ця обставина не була відома позивачу на момент розгляду адміністративної справи №160/19568/23, оскільки сторона обвинувачення, посилаючись на ч.1 ст.221 КПК України у кримінальному провадженні, відмовляла позивачу, щодо якого здійснюється таке провадження, надати йому матеріали досудового розслідування для ознайомлення, ознайомлення з якими на цій стадії, на їх думку, могло зашкодити досудовому розслідуванню.

Однак, факт залучення ОСОБА_2 до кримінального провадження в якості свідка з боку обвинувачення та замовчування ним цієї обставини після призначення його до складу дисциплінарної комісії з проведення стосовно позивача службового розслідування, має значення, оскільки доводить наявність конфлікту інтересів між членом дисциплінарної комісії ОСОБА_2 та позивачем. ОСОБА_2 не повідомив керівника ГУНП в Дніпропетровській області, що в нього із позивачем конфлікт інтересів та не заявив про самовідвід. На членів дисциплінарної комісії поширюються норми Закону України Про запобігання корупції в частині запобігання корупційним та пов`язаним з корупцією правопорушенням, врегулювання конфлікту інтересів та правил етичної поведінки. Член дисциплінарної комісії ОСОБА_2 допустив дисциплінарний проступок, а саме порушення службової дисципліни, не повідомив про виникнення конфлікту інтересів при виконанні ним обов`язків члена дисциплінарної комісії, та не усунув його шляхом припинення своєї участі у ній. Враховуючи вищевказане просять відкрити провадження за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 відмовлено у відкритті провадження за заявою представника позивача адвоката Логойда Тетяни Василівни про перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 року у справі №160/19568/23 за нововиявленими обставинами за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, апелянт - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не вірно оцінив доводи заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, судом необґрунтовано, безпідставно відкинуті та не взяті до уваги важливі істотні для справи обставини, передбачені ст. 361 КАС України. Заявник у апеляційній скарзі наводить перелік фактів, які на думку заявника є нововиявленими обставинами.

У відзиві відповідач просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частин першої та другої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що спричинили ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.

При цьому необхідними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи.

Отже, під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

Частиною четвертою статті 361 КАС України визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Не відносяться до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини у п. 40 рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Крім того, у пп. 27, 28 рішення від 18.11.2004 року у справі «Pravednaya v. Russia» вказано, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя.

Відтак, необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Також слід погодитись із судом першої інстанції, що перегляд рішення у справі, яке набрало законної сили, без наявності достатніх підстав, зокрема у силу помилкового віднесення обставин до нововиявлених, суперечить принципу правової визначеності.

Інститут перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами вже по своїй природі передбачає конфлікт між принципом «правової визначеності» та «правом на справедливий суд», але останній (з урахуванням того ж принципу «правової визначеності», в аспекті чіткості судового процесу та винятковості переліку і вимог до обставин, що можуть виступати як нововиявлені) має пріоритет.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.05.2023 у справі №420/20522/21, а також у постанові від 10.08.2023 у справі №260/771/19.

Так, зі змісту заяви про розгляд судового рішення за нововиявленими обставинами, істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи позивач покликається на те, що при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження №0000143 від 12.05.2022 року відносно ОСОБА_1 , було встановлено, що ОСОБА_2 двічі було допитано в якості свідка у кримінальному провадженні, та складено відповідні протоколи від 22.11.2022 та від 13.12.2022 року. Після чого, стало відомо, що ОСОБА_2 був призначений до складу дисциплінарної комісії з проведення стосовно ОСОБА_1 службового розслідування, що не передбачено Положенням про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1356/32808. Таким чином, член дисциплінарної комісії ОСОБА_2 допустив дисциплінарний проступок, а саме- порушення службової дисципліни, оскільки не повідомив про виникнення конфлікту інтересів при виконанні ним обов`язків члена дисциплінарної комісії, та не усунув його шляхом припинення своєї участі у ній. Виходячи з наведеного, заявник вважає, що наведені вище обставини мають істотне значення для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, оскільки доводять наявність конфлікту інтересів між членом дисциплінарної комісії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Однак, слід вказати про те, що з наданих до суду позивачем копій протоколів допиту свідка ОСОБА_2 від 22.11.2022 року та 13.12.2022 року (без наведення безпосередньо пояснень свідка щодо обставин справи) встановлено, що допит вказаного свідка здійснювався в рамках кримінального провадження №0000143 від 12.05.2022 року, порушеного за вищенаведеними статтями Кримінального кодексу України ще до того моменту, коли ОСОБА_1 було повідомлено про підозру 18.06.2023 року (т. 1 а.с. 98-108).

Однак,предметом розгляду адміністративної справи №160/19568/23 було правомірність винесення наказів ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності від 11.07.2023 року № 1286к та звільнення зі служби в поліції на підставі наказу від 17.07.2023 року №477о/с у зв`язку із за порушення службової дисципліни, недотриманні вимог пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, ч.1 ст.15 абзаців 1-5 ч.1 ст.19 Закону України Про звернення громадян, пункту 1 ч.1 ст.7 Закону України Про оперативно-розшукову діяльність, пункту 1 ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Присяги працівника поліції, пунктів 2, 3розділу IV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.11.2017 №930, зареєстровано в Міністерстві юстиції Українці 11.12.2017 за №1493/31361, пунктів 2.10.8, 2.12 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 23.08.2012 № 747, пункту 2 розділу III Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.06.2016 №503, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.07.2016 за №944/29074, що виразилось у самоуправному, без попереднього розгляду керівництвом матеріалів за зверненнями громадян та без проведення повної, об`єктивної, всебічної перевірки, складенні висновків про списання їх до справи підрозділу поліції, а також недотриманні принципів діяльності поліції в умовах воєнного стану та вчиненні дій несумісних з вимогами, які пред`являються до поліцейського та призвели до приниження авторитету Національної поліції України, тобто скоєнні проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на працівника поліції основним обов`язкам, підриває довіру до нього як до правоохоронця та носія влади, дискредитують звання поліцейського.

Отже, та обставина, що при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000143 від 12.05.2022 року у якості свідка був допитаний старший уповноважений в особливо важливих справах Дніпропетровського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України майор поліції ОСОБА_2 , не свідчить про те, що при виконанні ним обов`язків члена дисциплінарної комісії, яка проводила службове розслідування відносно позивача на підставі наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 19.06.2023 року № 1313 (із змінами на підставі наказу від 03.07.2023 року № 1427), існував приватний інтерес, що міг вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття ним рішень, вчинення чи невчинення ним дій під час виконання повноважень члена дисциплінарної комісії.

Суд першої інстанції вірно встановив, що спірні правовідносини, які вирішувалися судом у справі №160/19568/23, виникли в липні 2023 року у зв`язку із реалізацією наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 17.07.2023 року №477о/с про звільнення позивача зі служби в Національній поліції у зв`язку із скоєнням дисциплінарного проступку, у той час як наведені заявником обставини наявності конфлікту інтересів у члена дисциплінарної комісії, судом першої інстанції не досліджувались, у зв`язку із чим, наведена заявником обставина не відповідає вищезазначеним ознакам та критеріям, а тому не є нововиявленою у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС України і не може бути підставою для перегляду судового рішення.

Відтак, колегія суддів вважає, що аргументи, з якими апелянт пов`язує наявність нововиявлених обставин для цієї справи не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки у межах процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами суд не може переоцінювати докази, які оцінювалися судом під час розгляду справи, не може оцінювати нові докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, наведені позивачем в апеляційні скарзі обставини про перегляд судового рішення в розумінні ст.361 КАС України не є нововиявленими обставинами та підставою для перегляду рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 року у справі №160/19568/23, а відтак ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024, якою відмовлено у відкритті провадження за заявою представника позивача адвоката Логойда Тетяни Василівни про перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 року у справі №160/19568/23 за нововиявленими є законною та ухваленою без порушень норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегією суддів також враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329, 361-369 КАС України , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 в адміністративній справі №160/19568/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 21 травня 2024 року, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 27 травня 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров