Справа № 160/19209/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
01.08.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної зави, просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, а саме:
- не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період 10 років 03 місяці 20 днів в календарному обчисленні;
- не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій, встановленої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2015-2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення, на яке ОСОБА_1 мав право на дату звільнення;
- не нарахування та невиплати ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане ним під час проходження служби речове майно;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи з розміру грошового забезпечення, на яке ОСОБА_1 мав право на дату звільнення з військової служби, а також вислуги позивача 10 років 03 місяці 20 днів у календарному обчисленні;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій, встановленої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період 2015-2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення, на яке ОСОБА_1 мав право на дату звільнення;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості речового майна, що належить йому до видачі.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що при звільнені позивача з військової служби з Військової частини НОМЕР_1 , правонаступником якої є ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач), ОСОБА_1 не було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу, передбачену ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не проведено нарахування і виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період 2015-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а також не видано довідку про вартість речового майна, що належить позивачеві до видачі, і не виплачено компенсацію вартості такого речового майна, у зв`язку із чим ОСОБА_1 , в тому числі через свого представника, неодноразово звертався до відповідача з цього приводу, проте, листом від 16.06.2024р. відповідач безпідставно відмовив у нарахуванні і виплаті вищевказаних допомоги і компенсацій, а також у видачі довідки про вартість речового майна, посилаючись на те, що в наказі про звільнення позивача з військової служби такі виплати не передбачені, а під час проходження військової служби ОСОБА_2 з рапортом про видачу довідки про вартість речового майна не звертався, водночас, позивач має право на спірні виплати в силу вищевказаних приписів чинного законодавства, тому бездіяльність відповідача щодо їх нарахування і виплати є протиправною. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, з урахуванням того, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідач повинен був зробити повний розрахунок з позивачем без надання останнім будь-яких додаткових заяв чи вимог, та з посиланням на норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду уточненої позовної заяви щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, а саме: не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій, встановленої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2015 по 2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення, на яке ОСОБА_1 мав право на дату звільнення, виклавши в цій уточненій позовній заяві такі позовні вимоги відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, а також копій цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.
На виконання вимог вказаної ухвали суду 07.08.2023 року позивачем усунуті означені недоліки позовної заяви та подано до суду уточнену позовну заяву.
Також вищевказаною ухвалою суду витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 : письмові пояснення та докази а їх підтвердження щодо того, чи нараховувалася і виплачувалась ОСОБА_1 при звільненні одноразова грошова допомога, передбачена ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якщо ні, то письмові пояснення щодо причин такого не нарахування і не виплати; письмові пояснення і докази на їх підтвердження щодо наявності (відсутності) невикористаних у 2015-2022 роках, включно, щорічних додаткових відпусток, встановлених учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; інформацію щодо забезпечення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , під час проходження ним служби за період з 2015 року по 2022 року речовим майном та докази на підтвердження цього; письмові пояснення щодо того, чи здійснювалося нарахування ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , компенсації за неотримане речове майно, що належало йому до видачі станом на 29.12.2022 року, а також документів що підтверджують нарахування та виплату такої компенсації (за наявності); інформацію відповідно того, чи складалась довідка про вартість речового майна, що належить до видачі військовослужбовцю ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , при звільненні і якщо так, то копію такої довідки та інформацію про розмір нарахованої та виплаченої грошової компенсації вартості за неотримане речове майно із зазначенням дати виплати; довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , при звільненні.
23.10.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022р. №152 (по стройовій частині) про виключення позивача із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення не було вказано про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учасника бойових дій, а тому підстав для виплати ІНФОРМАЦІЯ_3 вказаної допомоги та компенсації не було. Крім того, відповідачем у відзиві зазначено, що відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служ би зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Голов ним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року. Враховуючи те, що під час проходження військової служби або під час звільнення позивач із заявою про видачу довідки не звертався, то така довідка останньому надана не була. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до Послужного списку проходив військову службу за контрактом, зокрема, з вересня 2014 року у Військовій частині НОМЕР_3 та в подальшому з серпня 2022 року у Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 30 квітня 2015 року Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_5 , ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_6 , виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Виконкому центральної міської районної у місті ради 08.02.2023р., позивач є інвалідом війни 2 групи (до 01.02.2024р.).
Так, відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №240 від 16.08.2022 року старшого сержанта ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира військової частини, призначеного наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (по особовому складу) № 119-РС від 21 липня 2022 року на посаду командира відділення кулеметного взводу 17 окремого стрілецького батальйону ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби місто Харків та з 16 серпня 2022 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Інформації щодо нарахування і виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій вищезазначений наказ не містить.
Разом з тим, згідно з довідкою від 07.04.2023р. №124, виданою ТВО начальника штабу Військової частини НОМЕР_3 , за період служби ОСОБА_1 у Військовій частині НОМЕР_3 відпустка відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» йому не надавалась, грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку не виплачувалась.
В подальшому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.12.2022 року №71-РС (по особовому складу) старшого сержанта ОСОБА_1 , командира кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_7 окремого стрілецького батальйону, звільнено у відставку за підпунктом «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 року №152 (по стройовій частині) старшого сержанта ОСОБА_1 , командира 2 кулеметного відділення кулеметного взводу Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.12.2022 року №71-РС у відставку за підпунктом «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) вирішено вважати таким, що 31.12.2022р. справи та посаду здав, та з 31.12.2022р. виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 і знято з усіх видів забезпечення.
Крім того, в наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 року №152 (по стройовій частині) зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах України станом на 31.12.2022 року складає: календарна 10 років 03 місяців 20 днів, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна 10 років 03 місяців 20 днів.
Водночас, інформації щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільнені, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій, а також грошової компенсації вартості речового майна, що належало йому до видачі, вищезазначений наказ не містить.
При цьому судом встановлено, що після звільнення з військової служби ОСОБА_1 неодноразово звертався до ДУ «Урядовий контактний центр» стосовно не виплати йому компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій при звільнені.
Також з листа Військової частини НОМЕР_5 від 08.06.2023р. №1314/2/56/2167, наданого у відповідь на звернення дружини позивача на Урядову гарячу лінію «Урядовий контактний центр», слідує, що Військова частина НОМЕР_1 була розформована 15.02.2022р. і її правонаступником є ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з цим, 03.05.2023 року та 05.06.2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стрикуна А.С., звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 з адвокатським запитом, зокрема, щодо:
- внесення змін до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.12.2022 року №71-РС (по особовому складу) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби шляхом викладення підстави для звільнення позивача саме відповідно підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- щодо внесення змін до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022р. №152 (по стройовій частині) про виключення старшого сержанта ОСОБА_1 зі списків особового складу шляхом викладення підстави для звільнення позивача саме відповідно підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; також шляхом визначення у цьому наказі: розміру грошової компенсації за всі невикористані ОСОБА_1 дні додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2015-2022 роки; визначення розміру належної ОСОБА_1 до виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані ОСОБА_1 дні додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2015-2022 роки;
- щодо надання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 ; надання переліку предметів речового майна, які не були включені до розрахунку грошової компенсації вартості неотриманого речового майна ОСОБА_1 .
Листом від 16.06.2023р. за вих.№2797/ВП ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив представнику позивача, що згідно з пунктом 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 (далі - Порядок №178), грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за рапортом і на підставі наказу командира військової частини, в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, при цьому, під час звільнення старшого сержанта ОСОБА_1 не було наказу про виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки ним не було написано та подано відповідного рапорту про отримання такої довідки. Крім того, відповідач у листі зазначив 15.02.2023р. Військова частина НОМЕР_1 була розформована і внести зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022р. №152 (по стройовій частині) неможливо. Також відповідачем вказано, що при виключенні позивача зі списків Військової частини НОМЕР_1 з ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок при звільненні і зазначені в наказі про виключення зі списків частини виплати відбулись у грудні 2022 року, при цьому виплата коштів за минулі роки згідно з чинним законодавством є порушенням бюджетної дисципліни.
Крім того, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.06.2023 року №26-рс (по особовому складу) були внесені зміни щодо підстави звільнення ОСОБА_1 з військової служби, а саме: пункт 33 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 29 грудня 2022 року №71-рс про звільнення з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), старшого сержанта ОСОБА_1 , командира кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_7 окремого стрілецького батальйону, викладено в такій редакції: «Відповідно пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» нижчепойменованих осіб сержантського та рядового складу звільнити з військової служби: у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) старшого сержанта ОСОБА_1 , командира кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_7 окремого стрілецького батальйону.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, в тому числі щодо не нарахування і не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій за 2015-2022р.р. та грошової компенсації вартості речового майна, що належало позивачеві до видачі, а також щодо не видачі довідки про вартість речового майна, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Законом України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону №2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 (далі - Постанова №393, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Абзацами першим та другим пункту 10 Постанови №393 установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Отже, за змістом правових норм частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзацу другого пункту 10 Порядку №393 законодавець пов`язує наявність права військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з підставою звільнення (зокрема, у зв`язку із звільненням зі служби за станом здоров`я).
Крім того за змістом абзацу 4 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
Аналогічна правова норма міститься в пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393).
Відповідно до абз.2 ч.4 ст.9 Закону України №2011-ХІІ порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Так, порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регулюється розділом ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (далі - Порядок №260).
Пунктом 1 розділу ХХХІІ Порядку №260 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29 грудня 2022 року №71-рс (по особовому складу) (в тому числі з урахуванням змін, внесених до цього наказу наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.06.2023 року №26-рс (по особовому складу)) та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 року №152 (по стройовій частині) ОСОБА_1 було звільнено з військової служби саме за станом здоров`я відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).
Звільнення позивача з військової служби саме за станом здоров`я підтверджується також копією військового квитка серії НОМЕР_8 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , у якому, зокрема, міститься запис №15 наступного змісту: « 06.10.2022р. призовною (медичною) комісією МВМКЦ «ГВКГ» визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку за гр. ІІ ст.52-а розкладу хвороб Наказ МОУ №402 і знятий з військового обліку (св-во про хворобу №1062-х)», а також копією свідоцтва про хворобу №1062-х.
Аналіз зазначених обставин дає підстави для висновку, що позивач має право на отримання передбаченої ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, як військовослужбовець який звільняється зі служби за станом здоров`я.
Водночас, з наданої до матеріалів справи копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 року №152 (по стройовій частині) слідує, що станом на день звільнення з військової служби вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах України станом на 31.12.2022 року склала: календарна - 10 років 03 місяців 20 днів, пільгова - 00 років 00 місяців 00 днів, загальна - 10 років 03 місяців 20 днів.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач, звільнившись з військової служби за станом здоров`я, відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ набув право на одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен із 10 повних календарних років його військової служби.
Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, стосовно відсутності у позивача права на таку одноразову грошову допомогу через те, що про її виплату не було вказано у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 року №152 (по стройовій частині) про виключення позивача із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, є безпідставними, оскільки позивач набув право на таку допомогу в силу ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ у зв`язку із звільненням зі служби за станом здоров`я, що підтверджується матеріалами справи та наданими позивачем відповідачу документами.
За наведених обставин, бездіяльність відповідача щодо не нарахування і не виплати позивачеві такої одноразової грошової допомоги при звільненні із служби за станом здоров`я є протиправною.
При цьому суд зауважує, що відповідно до встановлених обставин, Військова частина НОМЕР_1 була розформована 15.02.2022р. і її правонаступником є ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується листом Військової частини НОМЕР_5 від 08.06.2023р. №1314/2/56/2167, копія якого міститься в матеріалах справи, а також не заперечується самим відповідачем.
Таким чином, відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_3 , як правонаступник Військової частини НОМЕР_1 , був зобов`язаний на звернення представника позивача нарахувати і виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проте, безпідставно цього не зробив, чим припустився протиправної бездіяльності з цього приводу.
Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підлягають задоволенню.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зважаючи на те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд доходить висновку, що з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача слід задовольнити і його позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Щодо частини позовних вимог стосовно ненарахування та невиплати відповідачем ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій, встановленої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період 2015-2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення, на яке ОСОБА_1 мав право на дату звільнення, суд зазначає таке.
Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно із п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися частина щорічної основної відпустки, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення. Кожна із зазначених відпусток може бути надана тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Частина щорічної основної відпустки може бути надана один раз протягом календарного року за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.
Відповідно до п.п.19, 21 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється. У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.
В подальшому Законами від 29 липня 2022 року №2490-IX (набрав чинності з 17.08.2022р.) та від 01 грудня 2022 року №2822-IX (набрав чинності з 23.12.2022р.) до п.п.17, 18, 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ внесено зміни, згідно з якими ці пункти викладено в наступній редакції:
«п.17. В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
п.18. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися частина щорічної основної відпустки, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення. Кожна із зазначених відпусток може бути надана тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Частина щорічної основної відпустки може бути надана один раз протягом календарного року за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.
п.19. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії».
При цьому абзацом 3 підпункту 3 пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, встановлено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію надання військовослужбовцям відпусток здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Системний аналіз наведених норм доводить, що відпустка є своєрідним гарантованим державою соціальним захистом військовослужбовців та членів їх сімей. Так, поряд із щорічними відпустками, військовослужбовці мають права на отримання додаткової. Додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою. Надання військовослужбовцю-учаснику бойових дій пільги у вигляді додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати протягом 14 календарних днів припинено та поставлено в залежність від наявності або відсутності дії «особливого періоду» під час дії воєнного стану.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно, в редакціях станом на час виникнення спірних правовідносин).
За визначенням статті 1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону №1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, в статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР Про відпустки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.
Так, спірні правовідносини щодо стягнення компенсації за невикористані позивачем щорічні додаткові відпустки як учаснику бойових у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.
Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Так, відповідно до абзацу 3 частини 14 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Суд зазначає, що норми Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу з ним протиправно не було проведено усіх необхідних розрахунків, зокрема, і щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані ОСОБА_1 календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Зважаючи на викладений аналіз, судом критично оцінюються і не можуть бути сприйняті викладені у відзиві доводи відповідача про відсутність у позивача права на нарахування та виплату такої грошової компенсації через відсутність вказівки про це у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 року №152 (по стройовій частині) про виключення позивача із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, оскільки позивач набув право на таку компенсацію відповідно до приписів закону, відтак, ІНФОРМАЦІЯ_3 , як правонаступник Військової частини НОМЕР_1 був зобов`язаний на звернення представника позивача нарахувати і виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані ним дні додаткової відпустки учасникам бойових дій, встановленої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період 2015-2022 роки, проте, безпідставно цього не зробив, чим припустився протиправної бездіяльності з цього приводу.
Суд зауважує, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
При цьому, як встановлено судом та підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, та не заперечувалось відповідачем, позивач дійсно проходив військову службу, зокрема, з вересня 2014 року по серпень 2022 року у Військовій частині НОМЕР_3 та в подальшому з серпня 2022 року по 31.12.2022р. (день виключення зі списків особливого складу частини та всіх видів забезпечення) у Військовій частині НОМЕР_1 , також позивач є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_4 ) з 30 квітня 2015 року, а отже, саме з 30 квітня 2015 року є особою, на яку поширюється дія наведених вище норм чинного законодавства України про відпустки.
З огляду на те, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, а позивач навів законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2022р.р., то позовні вимоги ОСОБА_1 в частині щодо визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, встановленої учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період 2015-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.12.2022 року, слід задовольнити.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019р. у зразковій справі №620/4218/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/4/19).
Також адміністративна справа, що розглядається, в цій частині відповідає ознакам типової справи, що визначені у рішенні Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/4/19), а саме: позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби; відповідач, суб`єкт владних повноважень у якого позивач перебував на забезпечені; підстави спору: а) фактичні - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій. Такими нормами права є: стаття 4 Закону України Про відпустки, статті 5, 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, стаття 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, стаття 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію; предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей; б) стягнення невиплаченої грошової компенсацію при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей; відносини, що регулюються одними нормами права - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби та які регулюються нормами Закону України Про відпустки, Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію; позивачами заявлено аналогічні вимоги: а) визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Зважаючи на те, що у даному випадку відповідачем у справі є саме суб`єкт владних повноважень у якого позивач перебував на забезпечені, з урахуванням того, що ІНФОРМАЦІЯ_3 є правонаступником Військової частини НОМЕР_1 , яка була створена та функціонувала на базі ІНФОРМАЦІЯ_3 і перебувала у нього фінансовому забезпеченні, що відповідачем не заперечується, справа, що розглядається, в цій частині позовних вимог відповідає ознакам типової справи, вказаним у рішенні Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/4/19).
Відповідно до ч.3 ст.291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
За таких обставин, правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду у зразковій справі, підлягають застосуванню адміністративним судом за нормами ч.3 ст.291 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відтак, у суду відсутні підстави для незастосування вищенаведеної правової позиції Верховного суду.
Відносно позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.12.2022 року, суд зважає на наступне.
Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2018р. №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, розмір грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки повинен бути розрахований від розміру місячного грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою станом на день фактичного звільнення з військової служби.
При цьому судом встановлено, що відповідачем не було здійснено ні нарахування, ні виплату позивачеві належної йому грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015-2022р.р.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015-2022р.р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.12.2022 року.
Щодо частини позовних вимог стосовно не надання ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належало йому до видачі, а також ненарахування та невиплати ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане ним під час проходження служби речове майно, суд зазначає наступне.
Абзацом другим ч.1 ст.9-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначено однойменним Порядком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (надалі - Порядок №178).
Відповідно до пункту 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, й у разі звільнення з військової служби.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку №178).
Пунктом 5 Порядку №178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Із вказаних положень Порядку №178 слідує, що з моменту виникнення права у позивача на отримання предметів речового майна, зокрема, при звільненні особи з військової служби, у відповідача виникає обов`язок видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі.
При цьому грошова компенсація вартості за неотримане речове майно неможлива без такої довідки, що також слідує із наведених вище положень Порядку №178.
Наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (надалі - Інструкція №232).
Згідно з пунктом 2 розділу І Інструкції №232 основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.
Відповідно до пункту 3 розділу І цієї Інструкції речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає:
1) забезпечення: обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами; матеріалами для пошиття, ремонту та хімічного чищення речового майна (крім розчинників) ; папером, друкарськими машинками, бланками та книгами обліку і звітності по речовій службі, а також іншими бланками та книгами; духовими та ударними музичними інструментами для штатних військових оркестрів; бойовими прапорами; технічними засобами речової служби, а також обладнанням, інструментом, запасними частинами та інвентарним майном для речових ремонтних майстерень і лазне-пральних підприємств;
2) створення та утримання запасів речового майна;
3) лазне-пральне обслуговування військовослужбовців військових частин і забезпечення мийними засобами;
4) організацію та проведення ремонту речового майна, технічних засобів речової служби, хімічного чищення обмундирування та спеціального одягу;
5) фінансове планування та фінансування, складання та подання встановленої звітності за статтями кошторису (кодами економічної класифікації) Міністерства оборони України на речове забезпечення;
6) організацію та ведення обліку і звітності з речової служби;
7) організацію контролю за витратами матеріальних засобів і бюджетних асигнувань, передбачених на речове забезпечення.
Речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно (абзац перший пункту 4 розділу І Інструкції № 232).
Пунктом 4 розділу III Інструкції №232 встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку №178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Як зазначалося вище, відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
З аналізу викладеного слідує, що при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.
Відтак, вказаними нормами визначено право військовослужбовця у разі звільнення з військової служби на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
При цьому, суд зазначає, що застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не наприклад "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Таким чином, військовослужбовці після звільнення з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить і те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме шляхом подання рапорту як особливої форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності або шляхом подання заяви як звернення громадянина із проханням про сприяння в реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №803/756/17, від 17 січня 2019 року у справі №822/2309/17, від 29 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18 та ряду інших.
Тобто, для реалізації свого права на отримання грошової компенсації за речове майно при звільненні, позивач зобов`язаний звернутись до відповідача із заявою (рапортом), в якому висловити своє відповідне бажання.
Саме з фактом волевиявлення позивачем способу компенсації (отримати майно чи грошові кошти) пов`язаний обов`язок відповідача здійснити розрахунок при звільненні.
При цьому судом встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 була розформована 15.02.2022р. і її правонаступником є ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак, позивач у зв`язку із наведеними обставинами фактично позбавлений можливості звернутися з відповідним рапортом (заявою) безпосередньо до військової частини, проте, він реалізував своє право шляхом звернення з відповідними заявами через свого представника до правонаступника цієї військової частини відповідача, відтак, останній, зобов`язаний був на таке звернення видати довідку про вартість речового майна, що належить позивачеві до видачі, а також виплатити позивачеві у зв`язку із звільненням з військової служби грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, проте, відповідач безпідставно таких дій не вчинив, чим припустився протиправної бездіяльності з цього приводу.
Водночас позивач у власній позовній заяві зазначає, що при проведенні остаточного розрахунку при його звільненні з військової служби, виключенні його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, виплату грошової компенсації за неотримане речове майно останньому не проведено і відповідачем такі обставини фактично визнаються.
Так, ОСОБА_1 03.05.2023 року та 05.06.2023 року через свого представника адвоката Стрикуна А.С., звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 з адвокатськими запитами, зокрема, щодо надання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 ; надання переліку предметів речового майна, які не були включені до розрахунку грошової компенсації вартості неотриманого речового майна ОСОБА_1 , проте, листом від 16.06.2023р. за вих.№2797/ВП ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив представнику позивача, що згідно з п.4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за рапортом і на підставі наказу командира військової частини, в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, при цьому, під час звільнення старшого сержанта ОСОБА_1 не було наказу про виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки ним не було написано та подано відповідного рапорту про отримання такої довідки.
Враховуючи, що Порядок №178 чітко визначає, що речове майно або грошова компенсація виплачується за бажанням військовослужбовця за місцем військової служби, за їх заявою (рапортом), судом встановлено, що позивачем заяву з вимогою виплатити останньому грошову компенсацію за речове забезпечення було направлено відповідачу, як правонаступнику військової частини, в якій позивач проходив військову службу.
Проте, як встановлено судом, незважаючи на звернення позивача із відповідною заявою, грошова компенсація за неотримане речове майно позивачеві відповідачем виплачена не була, а також відповідачем не була видана довідка про вартість такого речового майна.
При цьому Конституційний Суд України у рішеннях від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
За таких обставин, слід визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі, а також щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане ним речове майно.
Також задоволенню підлягають й похідні вимоги щодо зобов`язання відповідача видати позивачеві довідку про вартість речового майна, що належало йому до видачі на день звільнення з військової служби та виключенні з 31.12.2022 року зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане ним речове майно.
Щодо частини позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, суд зазначає таке.
Статтею 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Судом встановлено, що позивачеві при звільненні з військової служби крім виплат, вказаних у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 року №152 (по стройовій частині), також належали до виплати одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, передбачена частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, встановленої учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період 2015-2022р.р., а також грошова компенсація вартості за неотримане ним речове майно, проте, ці виплати позивачеві у встановлені ст.116 КЗпП України строки здійснені не були, що, в свою чергу, свідчить про протиправність бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , правонаступником якої є ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо непроведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні з військової служби.
З огляду на наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) щодо непроведення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) повного розрахунку при звільненні з військової служби.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, встановленої учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період 2015-2022р.р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.12.2022 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2022р.р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.12.2022 року.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) щодо ненадання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: військова частина АДРЕСА_3 ) довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі, а також щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: військова частина АДРЕСА_3 ) грошової компенсації вартості за неотримане ним речове майно.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) довідку про вартість речового майна, що належало до видачі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на день звільнення з військової служби та виключенні з 31.12.2022 року зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: військова частина АДРЕСА_3 ) грошову компенсацію вартості за неотримане ним речове майно.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова