Справа № 620/3601/23
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3601/23 Суддя (судді) першої інстанції: Ольга ТКАЧЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 81 від 02.02.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889 від 10.12.2015 та ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 з моменту звернення 31.01.2023 у розмірі 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі - заступника начальника Контрольно - ревізійного управління в Чернігівській області, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на підставі довідок: № 26-17-27/18 від 26.01.2023 та № 26-17-27/19 від 26.01.2023, виданих Північним офісом державної аудиторської служби України.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 81 від 02.02.0223 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області перевести ОСОБА_1 з 31.01.2023 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу".

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В свою чергу Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

26 жовтня 2023 року позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та задовольнити її апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 14 жовтня 2010 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723.

З 01 березня 2021 року позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

31 січня 2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області за принципом екстериторіальності прийняло рішення від 02.02.2023 № 81 про відмову в перерахунку пенсії, оскільки такий не є доцільним.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

До 01.05.2016 суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України від 16.12.1993 № 3723 "Про державну службу".

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу", в підпункті 1 пункту 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення якого закріплено, що Закон № 3723, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889, втратив чинність.

Так, пунктом 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889 визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Крім того, пунктом 12 розділу XI "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 889 передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону № 3723 встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Така позиція суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 13.02.2019 за результатами апеляційного перегляду рішення Верховного Суду 04.04.2018 у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18).

Отже, незважаючи на те, що з 01.05.2016 Закон № 3723 втратив чинність, після вказаної дати особи, що працювали на державній службі за наявності передбачених статтею 37 цього Закону підстав, мають право на пенсію державного службовця.

Як вбачається з матеріалів справи позивач має стаж на посадах державної служби понад 20 років, перед зверненням до пенсійного органу за переведенням на пенсію працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, а тому набула право на пенсію державного службовця, яка і була їй призначена з 14.10.2010, що не заперечується сторонами.

Поряд з цим з 01.03.2021 позивач переведена на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.

31.01.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в такому переведенні, оскільки її розмір буде менший.

Оцінюючи вказану підставу для відмови, колегія суддів зазначає наступне.

14 вересня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб", якою затвердив Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб.

Відповідно до пунктів 3, 3-1 цього Порядку:

- право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом № 889 не призначалася пенсія відповідно до Закону № 3723;

- державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889 займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону № 3723, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом № 889, мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.

Порядок № 622 є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим на підставі пунктів 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889, а тому має відповідати положенням вказаного закону та конкретизувати його положення.

При цьому підзаконний нормативно-правовий акт не може суперечити закону, на виконання якого він прийнятий, та встановлювати обмеження для реалізації права, гарантованого відповідним законом.

Разом з тим, крім умов, визначених пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889, Порядок № 622 встановлює додаткову умову для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, а саме: якщо до набрання чинності Законом № 889 не призначалася пенсія відповідно до Закону № 3723.

В той же час ані Закон № 3723, ані Закон № 889 такої умови не містять.

Отже, висновок Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про те, що на час набрання чинності Законом № 889 позивач отримувала пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до вимог Закону № 3723, а тому не має права на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ є необґрунтованим.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області протиправно відмовили позивачу у переведенні її з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723.

За таких обставин належить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області № 81 від 02.02.0223 року про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723.

З огляду на це позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889 від 10.12.2015 та ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16,12.1993 з моменту звернення 31.01.2023, колегія суддів зазначає таке.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області про переведення на пенсію державного службовця позивач звернулась 31.01.2023.

Отже, ураховуючи те, що із заявою про переведення на пенсію державного службовця позивач зверталась до відповідача, який відмовив їй у такому переведенні і таку відмову визнано судом протиправною, а також беручи до уваги ту обставину, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Чернігівській області і саме там обліковується її пенсійна справа, належить зобов`язати Головне управлінні Пенсійного фонду України у Чернігівській області перевести позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Щодо дати, з якої належить зобов`язати перевести позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" колегія суддів зазначає.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 45 Закону № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" до пенсійного органу позивач звернулась 31.01.2023.

Отже, з поданням такої заяви позивач висловила своє бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Тому, ураховуючи вимоги Закону № 1058, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" позивач повинна бути переведена з 31.01.2023 року, тобто з дня подання заяви.

Таким чином, враховуючи, що спірні правовідносини у цій справі стосуються права позивача на переведення з одного виду пенсії на інший, колегія суддів вважає, що для належного захисту порушеного права позивача слід визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області щодо переведення позивача на пенсію державного службовця та зобов`язати перевести позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу".

Стосовно вимоги про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок розміру пенсії з урахуванням у розмірі 60% заробітку, зазначеного у довідках № 26-17-27/18 від 26.01.2023 та № 26-17-27/19 від 26.01.2023, колегія суддів зазначає, що відповідачем відомості, наведені у вказаних довідках не оцінювались, а тому така вимога є передчасною та задоволенню не підлягає.

Такий висновок колегії суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.12.2023 у справі №600/947/23-а.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Сорочко Є.О.

Суддя Чаку Є.В.