Справа № 160/29242/23
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 травня 2024 рокуСправа №160/29242/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі №160/29242/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла заява ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі №160/29242/23, в якій заявник просить:

- змінити спосіб і порядок виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року по справі №160/29242/23, шляхом: Стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 нараховану суму одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 156 000 (сто п`ятдесят шість тисяч) 00 гривень оо копійок.

В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року по справі № 160/29242/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області () щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги при звільненні за 25 (двадцять п`ять) календарних років служби. Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні за 25 (двадцять п`ять) календарних років служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Листом від 04 квітня 2024 року за вих. № 65/6/04-97-10/РГ ГУ ДПС у Дніпропетровській області повідомило позивачку про те, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року по справі № 160/29242/23 було здійснено нарахування одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби. В частині виконання рішення суду по виплаті позивачці одноразової грошової допомоги при звільненні можливе у разі зміни способу виконання такого рішення шляхом стягнення з ГУ ДФС нарахованої суми одноразової грошової допомоги у сумі 156 000,00 грн. У зв`язку із чим, просить суд змінити спосіб і порядок виконання рішення суду на стягнення з відповідача коштів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року призначено заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі №160/29242/23 до розгляду у судовому засіданні на 24 травня 2024 року об 11:00 год. у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Чекмарьова, 5, зала 2.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч.2 ст.378 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Вирішуючи вказану заяву по суті, суд зазначає наступне.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року по справі № 160/29242/23 адміністративний позов ОСОБА_1 (фактична адреса: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області () щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги при звільненні за 25 (двадцять п`ять) календарних років служби.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні за 25 (двадцять п`ять) календарних років служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Рішення суду набрало законної сили 01.03.2024 року.

15 березня 2024 року позивачем отримано виконавчий лист у справі № 160/29242/23 про зобов`язання Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні за 25 (двадцять п`ять) календарних років служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Листом від 04.04.2024 року за вих. № 65/6/04-97-10/РГ Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 року у справі №160/29242/23 Комісією з реорганізації видано наказ від 03.04.2024 №1-о «Про нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 », відповідно до якого здійснено нарахування одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби згідно з п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей».

Щодо виконання судового рішення в частині проведення виплати нарахованої суми одноразової грошової допомоги повідомляємо про таке. Відсутність у 2024 році, у визначених Додатком 3 до Закону України від 09.11.2023 року №3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», видатків на утримання ДФС та реалізацію заходів з реорганізації (ліквідації) ДФС, наразі унеможливлює виконання рішення суду по справі №160/29242/23. На теперішній час, виконання судового рішення у справі №160/29242/23 можливо тільки у разі зміни способу виконання такого рішення відповідно до Порядку виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок №845). Відповідно до пункту 3 Порядку №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку, черговості надходження таких документів до органів Казначейства. Як вбачається з наведеного, боржник не має права звернутися до суду з відповідною заявою, проте таке право є у стягувача. Враховуючи викладене, Комісія з реорганізації ГУ ДФС пропонує Вам звернутися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про зміну способу виконання рішення у справі № 160/29242/23 шляхом стягнення з ГУ ДФС нарахованої суми одноразової грошової допомоги у сумі 156 000,00 грн. із відрахуванням загальнообов`язкових податків та зборів.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на підтвердження виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 року у справі №160/29242/23 надано копію розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні на пенсію відповідно до п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» виданого на ім`я ОСОБА_1 , а також, наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 03.04.2024 року №1-0 про нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 .

Не погодившись із вказаними діями Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою від 15 травня 2024 року про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі №160/29242/23.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" (далі Закон 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону №1404-VIII, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону 1404-VІІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Порядок та підстави для зміни способу, порядку та встановлення строку виконання судового рішення закріплені статтею 378 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 378 КАС України).

Отже, для застосування правил цієї норми повинні бути наявні обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин.

При цьому, відстрочити або розстрочити, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення суд може лише у виняткових випадках.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом раніше встановленими.

З аналізу положень частин першої, третьої статті 378 КАС України суд дійшов висновку, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять його виконання неможливим.

Для зміни способу чи порядку виконання судового рішення такою обставиною є неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин.

Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом.

Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17.

Суд зазначає, що фактично доказів щодо відмови боржника від невиконання рішення суду в частині нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за 25 (двадцять п`ять) календарних років служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби матеріали справи не містять.

Судом не беруться до уваги доводи стягувача про неможливість виконання рішення суду шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії з нарахування та виплати на його користь одноразової грошової допомоги при звільненні за 25 (двадцять п`ять) календарних років служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з огляду на те, що заявником не наведено доводів та не надано відповідних доказів щодо відмови боржника від виконання рішення суду в цій частині визначеним судом способом.

Крім того, суд звертає увагу, що у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку позивач має право на звернення до органів виконавчої служби з метою його примусового виконання, в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, відомості про примусове виконання рішення суду від 30.01.2024 року у справі №160/29242/23 в матеріалах справи відсутні, позивач з відповідною заявою до органів виконавчої служби не звертався.

Суд звертає увагу, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії з нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за 25 (двадцять п`ять) календарних років служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.07.2023 у справі №420/6671/18.

Резолютивна частина рішення суду від 30.01.2024 року у даній справі щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за 25 (двадцять п`ять) календарних років служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби має зобов`язальний характер, однак судом при розгляді вказаної справи в даній частині не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів.

Разом з тим, статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" визначений певний механізм виконання рішень немайнового характеру.

Поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Так, у постанові від 24 грудня 2014 року у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 7 березня 2018 року у справі № 456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі №130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі №817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що встановлені у даній справі обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту встановлення порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого ст.378 КАС України.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі №160/29242/23.

Керуючись ст. ст. 248, 256, 295, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі №160/29242/23 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева