Справа № 440/18949/23
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/18949/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якій просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області, виражену у формі листа ГУ ПФУ у Полтавській області від 13 грудня 2023 року №2856-28408/К-02/8-1600/23, провести нарахування та виплату ОСОБА_1 , 22.07.1960 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що оскаржувана відмова відповідача не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки її педагогічний стаж дає право на грошову допомогу у розмірі десять місячних пенсій станом на день її призначення.

Ухвалою суду від 01.01.2024 провадження у даній справі відкрито, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Від ГУ ПФУ в Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву, в якій просили відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що при призначенні пенсії позивачу не призначено грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки до заяви про призначення пенсії не надано уточнюючої довідки про періоди роботи на посадах, передбачених у Переліку закладів і установа освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909. Звертали увагу, що позивач не звертався із заявою відповідного зразка, передбаченого Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. Звертали увагу на недотримання позивачем строків звернення до суду, визначених частинами 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та просили залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у задоволенні клопотання представника ГУ ПФУ у Полтавській області про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

24.07.2019 позивач звернулася до Полтавського об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду вказаної заяви прийнято рішення про виплату пенсії за віком з 01.12.2019.

За змістом протоколу призначення пенсії страховий стаж (повний) 41 рік 9 місяців 28 днів.

Далі позивач звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області, де перебуває на обліку, із заявою від 06.12.2023, в якій просила провести нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій при нарахуванні пенсії, на яку має право відповідно до статті 26 та підпункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а випадку відмови здійснити нарахування - надати роз`яснення щодо причин такої відмови.

Листом від 13.12.2023 № 28456-28408/К-02/8-1600/23 відповідачем повідомлено, що при призначенні пенсії позивачу не призначено грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з таких підстав. Так, до заяви про призначення пенсії не надано уточнюючої довідки про періоди роботи на посадах, передбачених Переліком закладів і установа освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909. Також, в довідці № 187 від 04.07.2019, виданій Комунальним закладом «Полтавська дитячо юнацька спортивна школа № 3 з плавання» зазначена посада тренера викладача, яка в Переліку № 909 відсутня, а сама довідка не містить відомостей про періоди перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати та видана не на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись із відмовою відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах, державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж - статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у в розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України. (Розділ XV доповнено пунктом 7-1 згідно із Законом № 3668-VI від 08.07.2011).

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок № 1191).

Вказаний Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909).

Згідно з пункту 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача, ОСОБА_1 у період з 01.09.1981 працювала на посаді тренера вихователя.

За змістом довідки Комунального закладу «Полтавська дитячо юнацька спортивна школа № 3 з плавання» від 04.07.2019 № 187 позивач з 01.09.1981 року по дату видачі довідки працювала на посаді тренера викладача.

На доводами позивача «тренер-викладач» відноситься до педагогічних працівників позашкільного навчального закладу, а робота на цій посаді може бути зарахована до спеціального стажу.

Суд погоджується із вказаними посиланнями з наступних мотивів.

Права, обов`язки та соціальні гарантії для педагогічних працівників закладу позашкільної освіти визначаються Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VIII (далі Закон №2145-VIII) невід`ємними складниками системи освіти є, зокрема, позашкільна освіта.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про позашкільну освіту» від 22.06.2000 № 1841-ІІІ (далі Закон № 1841-ІІІ) позашкільна освіта - сукупність знань, умінь та навичок, що здобувають вихованці, учні і слухачі в закладах позашкільної освіти, інших суб`єктах освітньої діяльності за програмами позашкільної освіти.

Частиною 3 статті 12 Закону № 1841-ІІІ передбачено, що заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі, зокрема, центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.

Згідно з частинами 2 статті 21 Закону № 1841-ІІІ «Про позашкільну освіту» перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 № 433 «Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад» затверджено такі типи позашкільних навчальних закладів, як дитячо-юнацькі спортивні школи: комплексні дитячо-юнацькі спортивні школи, дитячо-юнацькі спортивні школи з видів спорту, клуби фізичної підготовки.

Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963 (з наступними змінами), викладачі всіх спеціальностей віднесені до педагогічних працівників.

Положенням про дитячо-юнацьку спортивну школу, що затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 993 від 05.11.2008, прямо передбачено такі посади працівників освіти вказаного виду позашкільного навчального закладу, як зокрема, тренер-викладач.

Відповідно до п. 2 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 № 78, діяльність на посаді тренера-викладача у спортивних школах всіх типів зараховується до стажу педагогічної роботи. Тобто, згідно з вищевказаними нормативними актами тренер-викладач дитячо-юнацької спортивної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу і має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.

Дійсно, постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, в якому посада тренера-викладача дитячо-юнацької спортивної школи не була передбачена.

Листом від 16.02.1994 № 01-3/96-02 Міністерство соціального захисту населення України повідомило, що назви посад працівників установ освіти у даному переліку не відповідають їх назвам, передбачених діючими нормативними документами по штатах та оплаті праці, що викликає труднощі при визначенні права на пенсію за вислугу років працівникам установ освіти. Зокрема, діючим законодавством у дитячо-юнацьких спортивних школах передбачаються посади тренерів-викладачів, а не тренерів, викладачів.

Виходячи з системного аналізу наведених законодавчих та нормативно-правових актів та встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що посада тренера-викладача з плавання Комунального закладу «Полтавська дитячо юнацька спортивна школа № 3 з плавання» відноситься до педагогічних і дає право та отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058.

Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду наведеними у постанові від 08.04.2020 у справі № 149/2408/17 (провадження №К/9901/5427/17).

За змістом частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своєї відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд, керуючись частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, оформлену листом від 13.12.2023 № 28456-28408/8-1600/23, у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд зазначає.

За змістом листа від 13.12.2023 № 28456-28408/8-1600/23 відповідач не вбачав підстав для нарахування позивачу грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 оскільки до заяви про призначення пенсії не надано уточнюючої довідки про періоди роботи на посадах, передбачених Переліком № 909, а надана довідка № 187 від 04.07.2019 не містить посади, зазначеної в Переліку № 909, та відомостей про періоди перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати, втому числі видана не день досягнення пенсійного віку.

Натомість у відзиві на позовну заяву відповідач посилається, що оскільки позивач звернулася із зверненням довільної форми про призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, а не заявою відповідного зразка, встановленого Порядком № 22-1, то на зазначене звернення надано відповідь за № 28456-28408/К-02/8-1600/23 від 13.12.2023 в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Суд зауважує, що не зважаючи на посилання відповідача у відзиві на Закон України «Про звернення громадян», фактично позивачу відмовлено у задоволенні заяви про виплату грошової допомоги з мотивів відсутності на то правових підстав, а не з причин того, що заява за формою та змістом не відповідає вимогам Порядку №22-1.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем приписів п. 3.3 Порядку № 22-1 в частині роз`яснення позивачу порядку звернення та надання позивачу відповідного бланку заяви.

Позивач, враховуючи обставин справи, та за умови наявності права, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач неправомірно не здійснив дії направлені на розгляд заяви позивача щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій у межах вимог Закону №1058 та Порядку № 22-1.

В той же час адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Призначення та виплата пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Однак, враховуючи, що оскаржувана відмова надана відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття обґрунтованого рішення, суд з метою ефективного захисту права позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2023 з урахуванням висновків, викладених судом у цьому рішенні.

Таким чином адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправою відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, оформлену листом від 13.12.2023 № 28456-28408/8-1600/23, у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2023 з урахуванням висновків, викладених судом у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко