Справа № 947/9210/24
Суддя: Громік Д. Д.
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 947/9210/24
Провадження № 2-а/521/86/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Громіка Д.Д.,

при секретарі - Котигорох Н.С.

за участю:

представника відповідача - Ткачова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 373 від 07.03.2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн., а провадження у справі закрити.

Позов мотивовано тим, що у порушення вимог передбачених ч.1 ст. 277-2 КУпАП його не було належним чином сповіщено та розгляд справи відбувався за його відсутності. Позивач також наголошував на тому, що не перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у свою чергу свідчить про неправильність встановлення суті адміністративного правопорушення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.03.2024 року матеріали адміністративної справи №947/9210/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності були передані до П`ятого апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності, оскільки ОСОБА_1 є суддею суду, до підсудності якого віднесена дана справа.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду справу №947/9210/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передано на розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2024 року головуючим у справі визначено суддю Громіка Д.Д.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 травня 2024 року адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2024 року за клопотанням представника відповідача вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.05.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, оскільки постанова прийнята правомірно та відсутні підстави для її скасування.

У відзиві представник відповідача зазначає, що 07.03.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся громадянин ОСОБА_1 з метою постановки на військовий облік та уточнення персональних даних. Цього ж дня в присутності позивача відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП, який було йому вручено. Підставою для його складання було порушення ОСОБА_1 правил військового обліку в частині несвоєчасної постановки на військовий облік та відповідно до підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які встановленні в Додатку №2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487. Також при перевірці військово-облікового документа позивача, а саме посвідченням про призовну дільницю НОМЕР_1 було встановлено, що остання відмітка значиться 30.10.1998р. Тобто позивач не звіряв та не повідомляв свої персональні дані більше ніж 25 років, порушивши частину десяту статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частину другу статті 9 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», підпункти 7, 8, 10 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які встановленні в Додатку №2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487. Під час розгляду адміністративної справи позивач від надання пояснень відмовився, надав паспорт громадянина України НОМЕР_2 , повідомив свої персональні дані: РНОКПП, сімейний стан, місце проживання, номер телефона. Також ОСОБА_1 повідомив свою посаду та місце роботи - суддя в Київському районному суді м. Одеси. Згідно відомостей з сайту Єдиного державного реєстру декларацій (https://public.nazk.gov.ua/documents/list встановлено, що позивачем в період з 30.10.2016 по 22.01.2024 було подано 20 декларацій, з них: щорічні, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, виправлена декларація. Відповідно до щорічної декларації за 2015 рік, а також аналізуючи декларації за наступні роки, можна зробити висновок що позивач перебуває на посаді судді Київського районного суду м. Одеси з 2015 року по теперішній час, та з 2015 року проживає на території м. Одеси.

У судове засідання позивач, будучи належним чином сповіщеним про час та місце розгляду справи, не з`явився. Проте звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутністю. Правом на надання відповіді на відзив не скористався. З іншими заявами або клопотаннями до суду не звертався.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , у судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а також підтримав позицію викладену у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 07.03.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся громадянин ОСОБА_1 з метою постановки на військовий облік та уточнення персональних даних.

При досліджені наданих позивачем документів було встановлено порушення ОСОБА_1 правил військового обліку в частині несвоєчасної постановки на військовий облік та відповідно до підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які встановленні в Додатку №2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487.

Також при перевірці військово-облікового документа позивача, а саме посвідчення про призовну дільницю НОМЕР_1 , було встановлено, що остання відмітка значиться 30.10.1998 року. Тобто позивач не звіряв та не повідомляв свої персональні дані більше ніж 25 років, порушивши частину десяту статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частину другу статті 9 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», підпункти 7, 8, 10 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які встановленні в Додатку №2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487.

Того ж дня, а саме 07.03.2024 року, відносно позивача ОСОБА_1 , стрільцем другого відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдатом ОСОБА_3 , складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП.

07.03.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_4 , були розглянуті вказані адміністративні матеріали та винесено постанову № 373 за справою про адміністративне правопорушення.

Зі змісту постанови слідує, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП за несвоєчасну постановку на військовий облік та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп.

Диспозицією ч.1 ст. 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Згідно з ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на момент складення оскаржуваної постанови, а також в редакції цієї статті пункти 8 та 10 відповідно станом на 2003 та 2008 рік), призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

В силу абзаців 8, 10 підпункту 1 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервісті»), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 8) особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"; 10) звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_1, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: 1) прізвище; 2) власне ім`я (усі власні імена); 3) по батькові (за наявності); 4) дата народження; 5) місце народження; 6) стать; 7) місце проживання та місце перебування; 8) відомості про батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників та інших представників (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження); 8-1) відомості про сімейний стан особи та членів її сім`ї (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), а також дітей); 9) реквізити паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон (серія, номер, дата видачі, орган, що видав, строк дії); 9-1) відомості про громадянство; 10) відомості про документи, що підтверджують смерть особи або визнання особи померлою чи безвісно відсутньою; 11) відомості щодо визнання особи недієздатною (поновлення дієздатності); 12) відомості про зайнятість (код підприємства, місце роботи, посада); 13) реєстраційний номер облікової картки платника податків; 14) відцифрований образ обличчя особи; 15) відомості про дату виїзду за межі України та дату повернення на територію України; 16) відомості про освіту та спеціальність; 17) відомості про стан здоров`я (у тому числі про встановлення, зміну групи інвалідності), що збираються з метою визначення придатності для виконання військового обов`язку; 18) відомості про притягнення до кримінальної відповідальності (повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення); 19) відомості про розгляд судом кримінальної справи, вирок, що набрав законної сили; 20) відомості про наявність (відсутність) судимості; 21) унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності); 22) відцифрований образ обличчя особи (за наявності).

Згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014, оголошено мобілізацію в Україні.

При цьому, починаючи з моменту оголошення Президентом України часткової мобілізації, відповідно до положень ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», законодавець пов`язує настання особливого періоду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2019 року (справа № 802/1581/16-а), від 24 жовтня 2019 року (справа № 804/5758/16), від 14 травня 2020 року (справа № 817/2358/16).

Також, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні з 5:30 24 лютого 2022 року введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

Згідно Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 постановлено про проведення загальної мобілізації

У відповідності до положень ст. 1 ЗУ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Верховний Суд у листі від 13.07.2018 р. № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Відповідно до п.п. 2-3 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. N 1487, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 26.09.2015 року №564/2015 року суддю ОСОБА_1 переведено на роботу на посаду судді Київського районного суду м. Одеси.

При зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік ОСОБА_1 були повідомлені його особисті дані, у тому числі, посада і фактичне місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 , що за територіальністю відноситься до Київського району міста Одеси.

З копії посвідчення про призовну дільницю НОМЕР_1 вбачається, що остання відмітка у графі «прийнятий на військовий облік» датована 30.10.1998 року.

Згідно відомостей з сайту Єдиного державного реєстру декларацій (https://public.nazk.gov.ua/documents/list вбачається, що позивачем в період з 30.10.2016 по 22.01.2024 були подані декларації, місцем проживання в яких зазначено м. Одеса.

Так, суд зазначає, що на ОСОБА_1 , як військовозобов`язаного, був покладений обов`язок особисто повідомляти орган, де він перебуває на військовому обліку, про зміну місця проживання, як на момент зміни місця проживання, так і на момент винесення постанови про притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.210КУпАП.

Відповідно до ст. 38 КУПАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше ніж через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушення - два місяці з дня його виявлення.

Правопорушення передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП, вчинене позивачем, було виявлено 07.03.2024 року при прибутті ним до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки, законом визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, що позивачем, як військовозобов`язаним виконано не було, 07.03.2024р. вказану обставину було виявлено відповідачем, не має підстави вважати, що відповідачем безпідставно складено протокол по справі про адміністративне правопорушення щодо відповідача та притягнуто останнього до відповідальності.

В теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально. Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Таким чином, позивач був зобов`язаний після спливу семиденного строку з моменту зміни місця проживання повідомити про це орган, де він перебував на військовому обліку, тобто позивач безперервно не виконував покладений на нього обов`язок, передбачений законом, відтак правопорушення вчинене позивачем тривало до моменту його виявлення 07.03.2024р. і кваліфікується як триваюче правопорушення.

Однак, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 повідомляв про зміну свого місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи ІНФОРМАЦІЯ_1, де він перебуває на обліку.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа органу ІНФОРМАЦІЯ_1 має обов`язок всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 порушив правила військового обліку не з`явився та не повідомив особисто у встановлений семиденний строк орган ІНФОРМАЦІЯ_1 про зміну місця проживання.

Проте, суд зазначає, що згідно ч.1 ст. 8. КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Вказане вище також зазначено в позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної в постанові від 18.12.2019 у справі № 158/286/17: «КУпАП не містить визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02серпня 2013 року N 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Частина 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не звільняє призовників, військовозобов`язаних та резервістів від обов`язку особисто повідомляти ІНФОРМАЦІЯ_1 про зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади, навіть після спливу семиденного строку, відтак правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП носить характер триваючого.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 правомірно було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП (у редакції Закону України від 30.03.2021 р. N 1357-IX) та в межах строків притягнення до відповідальності, оскільки виявлення вказаного правопорушення відбулось 07.03.2024 р. і таке тривало безперервно до 07.03.2024 р. до моменту його виявлення відповідачем.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

В протоколі від 07.03.2024 року по справі про адміністративне правопорушення долученим до відзиву на позов міститься інформація про дату, час і місце розгляду справи, роз`яснення прав згідно ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України та міститься підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про ознайомлення з датою про час та місце розгляду справи, а саме 07.03.2024 року о 16 год. 35 хв. Будь яких заперечень, клопотань або зауважень протокол не містить.

Частиною 1 статті 277 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Вказаних приписів відповідачем не порушено, а позивачем не доведено в позовній заяві порушення його прав при запровадженні щодо нього справи про адміністративне правопорушення і розгляді вказаної справи.

Посилання позивача, що його не було належним чином сповіщено про час та місце розгляду справи, а саме за три доби до винесення оскаржуваної постанови як того вимагають положення ч.1 ст. 277-2 КУпАП, суд вважає помилковими, оскільки дана норма регулює сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розгляд справи відносно якої відноситься до компетенції суду, а саме: повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Суд також критично оцінює доводи позивача щодо розгляду справи за його відсутності, оскільки доводи в оскаржуваній постанові міститься особистий підпис позивача, останній був належним чином ознайомлений про місце, дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що підтверджується також його підписом в протоколі про адміністративне правопорушення від 07.03.2024 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що не зазначення у постанові конкретних ознак суб`єкта адміністративного правопорушення у зіставленні із диспозицією ч. 2 ст. 210 КУпАП, а саме того, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням всіх обставин справи, дозволяє дійти висновку, що взяття судом до уваги вказаного недоліку постанови з однієї лиш формальної підстави не забезпечить дотримання принципу справедливості та не спростує вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Разом з цим, позивачем 14.05.2024 року через канцелярію суду було долучено копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_3 згідно якого 18.03.2024 року при ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби та зараховано в запас. Крім цього, згідно відмітки на даному посвідчені позивача взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_1 19.03.2024 року.

З огляду на вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що постанова №373 від 07.03.2024 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування як протиправної в позовній заяві не наведено та судом не встановлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ст.139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється, так як в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Керуючись ч.3ст. 243,286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 29 травня 2024 року.

Суддя: Д.Д. Громік