Справа № 640/19062/22
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року м. Київ № 640/19062/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1) Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації;

2) Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить суд:

- стягнути з Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки поновлення на посаді та виконання рішень судів у справах № 640/20223/20 та № 640/22298/21 в сумі 179741,00 грн;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки з 02.12.2020 по 03.08.2021, з 02.12.2020 по 02.12.2021 та з 02.12.2021 по 02.08.2021 в сумі 41692,70 грн;

- стягнути з Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно затримав виконання рішення суду, яким позивача було поновлено на посаді, у зв`язку з чим на користь позивача належить стягнути компенсацію за затримку виконання рішення суду у розмірі середнього заробітку.

У матеріалах справи міститься відзив Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому зазначається, що затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді відбулася з вини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, яка мала обов`язок поновити позивача на займаній посаді.

З огляду на викладене, Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації стверджує про відсутність підстав для задоволення пред`явлених до нього позовних вимог.

Відповідач-1 не подав до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 року вказаний Закон був опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.

На адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом «Про скерування за належністю справи» надійшли матеріали адміністративної справи №640/19062/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Жуку Р.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 року прийнято до провадження адміністративну справу та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

08.12.2023, 13.12.2023 та 18.12.2023 до суду відповідачем-2 подано аналогічні відзиви на позовну заяву.

Інших заяв чи клопотань по суті справи учасниками справи до суду не подано.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №640/20223/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2021, серед іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації з 02.12.2020.

У цій частині зазначені судові рішення залишено без змін також постановою Верховного Суду від 28.06.2023 у цій справі.

На виконання судових рішень у цій справі Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація розпорядженням від 02.08.2021 поновила позивачку на посаді.

У подальшому, розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 03.08.2021 позивачку було знову звільнено з займаної посади.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2021 у справі №640/22298/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2022, серед іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації з 04.08.2021.

Розпорядженням від 02.08.2022 № 133-к/тр Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація поновила позивачку на посаді.

Вважаючи, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання зазначених рішень судів про поновлення на посаді, а також право на отримання компенсації за невикористані дні відпустки за час перебування у вимушеному прогулі, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини склалися довкола обставин невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №640/20223/20 та рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2021 у справі №640/22298/21 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

Так, зазначені судові рішення підлягали негайному виконанню у частині поновлення позивача на посаді підлягала негайному виконанню, проте були виконані із затримкою:

- за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №640/20223/20 позивачку поновили 02.08.2021;

- за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2021 у справі №640/22298/21 позивачку поновили 02.08.2022.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються матеріалами справи, а також у судових рішеннях, що набрали законної сили.

Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Судова практика з цього питання є сформованою та усталеною.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (наприклад, постанови від 25 січня 2023 року у справі № 359/4426/21, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18).

Крім цього, згідно з висновками Верховного Суду, середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі (постанова від 27 червня 2019 року у справі № 821/1678/16).

Також суд касаційної інстанції зазначав, що враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення (наприклад, постанова Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц).

Зрештою Верховний Суд вказував, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить:

- встановити, чи мала місце затримка виконання такого рішення,

- у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі,

- провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період (постанови від 08 вересня 2020 року у справі № 810/2837/18, від 21 лютого 2023 року у справі № 380/10648/21).

Зважаючи на обставини справи, приписи статті 236 Кодексу законів про працю України та практику її тлумачення, суд зазначає про обґрунтованість доводів позивача про її право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Так, визначивши наявність у цих правовідносинах факту затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді, варто зауважити, що початком періоду затримки є день, наступний за днем після ухвалення рішення про поновлення на роботі, а останнім день, що передує дню поновлення на посаді.

Отже, за несвоєчасне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №640/20223/20 слід стягнути середній заробіток за період з 01.07.2021 по 01.08.2021, що становить 22 робочих дні (відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 12.08.2020 № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік»).

При цьому, середньоденна заробітна плата позивача (926,50 грн) була обчислена у вказаному рішенні суду, яке набрало законної сили, а тому в силу частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягає повторному доказуванню.

Зважаючи на викладене, на користь позивачки підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді у розмірі 20383 грн.

Окрім цього, за несвоєчасне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2021 у справі №640/22298/21 слід стягнути середній заробіток за період з 08.12.2021 по 01.08.2022, що становить 159 робочих днів.

Рішенням суду у цій справі було визначено середньоденну заробітну плату в аналогічному розмірі 926,50 грн.

Таким чином, на користь позивачки підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді у розмірі 147 313,50 грн.

Загальна сума середнього заробітку за час затримки виконання судових рішень по двом справам складає 167 696,50 грн.

Разом з тим, суд погоджується з доводами Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, що належним відповідачем у справі в цій частині позовних вимог є Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація.

Так, Положенням про управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, затвердженим розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.07.2020 № 496 визначено, що Управління утворюється головою Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та входить до її складу.

Управління очолює начальник, який призначається на посаду і звільняється з посади головою Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації згідно із законодавством про державну службу.

Отже, у розумінні статті 236 Кодексу законів про працю України власником (уповноваженим органом), який має обов`язок видати наказ (розпорядження) про поновлення позивача на посаді є Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, а відтак витрати по виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивачки на посаді повинен нести саме цей орган виконавчої влади.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 06.07.2023 у справі № 1.380.2019.002126, надаючи оцінку проблемному питанню щодо визначення суб`єкта, який повинен виплачувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, у випадку якщо суб`єктом призначення на посаду є інший орган.

Таким чином, саме Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація є відповідальним за затримку виконання рішення суду про поновлення позивачки на роботі як суб`єкт призначення, а тому позовні вимоги слід задовольнити саме таким чином з урахуванням того, що зазначена особа вже залучена до участі у справі як співвідповідач.

Щодо стягнення на користь позивачки компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 82 Кодеку законів про працю України, статті 9 України «Про відпустки», до стажу роботи, що надає право на щорічну основну відпустку, зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) і заробітна плата повністю або частково (у т.ч. час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Таким чином, у разі поновлення працівника судом на роботі він має право використати щорічну основну відпустку за весь час вимушеного прогулу. При цьому її тривалість визначається пропорційно з дати поновлення на роботі й до кінця його робочого року.

Відповідно до пункту 2 розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.08.2022 № 133-к/тр в серпні 2022 року позивачці нараховано компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 04.08.2021 по 02.08.2022 у кількості 30 календарних днів у сумі 27 795,00 грн та виплачено 06.08.2022 з урахуванням сум податків та зборів.

Разом з тим, у розрахунку виплачених позивачці сум за 2020-2022 роки (а.с. 31) відсутня інформація, що позивачці було виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за час вимушеного прогулу протягом першого звільнення. Зважаючи на викладене, Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації як особу, яка відповідає за облік робочого часу та нарахування заробітної плати, необхідно зобов`язати виплатити позивачці компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за час вимушеного прогулу за період з 02.12.2020 по 03.08.2022.

При цьому, відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про відпустки» передбачено, що до стажу роботи, що дає право на щорічні додаткові відпустки зараховуються:

1) час фактичної роботи із шкідливими, важкими умовами або з особливим характером праці, якщо працівник зайнятий у цих умовах не менше половини тривалості робочого дня, встановленої для працівників даного виробництва, цеху, професії або посади;

2) час щорічних основної та додаткових відпусток за роботу із шкідливими, важкими умовами і за особливий характер праці;

3) час роботи вагітних жінок, переведених на підставі медичного висновку на легшу роботу, на якій вони не зазнають впливу несприятливих виробничих факторів.

Проте положення, що стосуються щорічних додаткових відпусток, не передбачають право поновленого працівника використати додаткову відпустку за час вимушеного прогулу, а тому у цій частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За наслідками дослідження обставин справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що спірними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, а саме, не надано належних пояснень того, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням їй шкоди, з яких міркувань вона виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

Водночас, сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачці моральної шкоди.

При цьому, законодавством передбачено певною мірою компенсацію за затримку виконання рішення суду, яка і була предметом розгляду цієї справи, а тому відсутня необхідність присуджувати додатково на користь позивачці моральну шкоду.

За таких обставин, в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

VI. Судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ураховуючи, що позов задоволено лише в частині позовних вимог, за пред`явлення яких сплата судового збору не була передбачена, відсутні підстави для стягнення судового збору на користь позивачці.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) зі Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (03115, м. Київ, пр. Перемоги, 97, ) суму середнього заробітку за час затримки виконання рішень суду про поновлення на посаді у розмірі 167 696,50 грн (сто шістдесят сім тисяч шістсот дев`яносто шість) грн 50 коп.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 14Б, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за час вимушеного прогулу за період з 02.12.2020 по 03.08.2022.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя Жук Р.В.