Справа № 520/22105/23
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 травня 2024 року № 520/22105/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд :

-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 як правонаступниці ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 09.03.2019 року по 28.07.2023;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 як правонаступниці ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 09.03.2019 року по 28.07.2023;

-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_2 як правонаступниці ОСОБА_3 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, виплата якої проведена 28.07.2023;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_2 як правонаступниці ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, виплата якої проведена 28.07.2023.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_4 є дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проходження військової служби .

ОСОБА_5 є правонаступницею ОСОБА_3 в частині отримання невиплаченого йому грошового забезпечення, в тому числі у зв`язку з неправильним його обрахунком.

ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ). За час життя звернувся з позовом щодо непроведення усіх виплат під час проходження служби та при звільненні зі служби.

Рішеннями судів по справах 520/28408/21, 520/28410/21 присуджено виплатити на його користь перераховану компенсацію за речове майно, індексацію, одноразову грошову допомогу при звільненні.

Вказані суми коштів були виплачені 28.07.2023 (фактично зараховані на рахунок 29.07.2023) на користь ОСОБА_1 як правонаступниці (докази додаються).

Щодо предмета спору, то спірним питанням по справі є виплата ОСОБА_3 середнього заробітку та компенсації за порушення строків виплати сум грошового забезпечення. Вказані суми також мають бути нараховані та виплачені ОСОБА_1 як правонаступниці.

Оскільки суми середнього заробітку та компенсації за затримку мають сплачуватися автоматично разом з виплатою за рішенням суду, позивачка має право ініціювати спір з цього приводу, оскільки як правонаступник отримала не всі кошти, які належали б померлому (якщо б ОСОБА_3 не загинув, він мав би право на заявлення аналогічних вимог), а тому позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регулює Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Згідно п.7 розділу І Положення №1153/2008 військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Відповідно до п.230 розділу XII Положення №1153/2008 військовослужбовці, які померли, загинули виключаються зі списків особового складу Збройних Сил України наказами по особовому складу командирів (начальників), яким надано право видавати накази по особовому складу, незалежно від номенклатури призначення.

Згідно абзацу 3 пункту 242 розділу XII Положення №1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням .

Отже, підставою для закінчення військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини може бути не тільки звільнення особи, а й, зокрема, смерть чи загибель військовослужбовця.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (загиблого чоловіка позивачки) виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями116та117 Кодексу законів про працю України(далі - КЗпП України).

Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній з 19.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Крім цього, суд зазначає, що право на звернення до суду за стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статей 116та117 КЗпП України належить виключно такому працівнику, оскільки таке право нерозривно пов`язане з особистими немайновими правами.

Згідно частини 1статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1статті 1219 Цивільного кодексу України визначено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Поняття особистого немайнового права визначено статтею 269 Цивільного кодексу України, за нормами якої особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Частиною першою статті 272 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно.

З викладеного слідує, що позивач не має законодавчих підстав ставити перед судом питання щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату середнього заробітку, оскільки таке нерозривно пов`язане саме з особою військовослужбовця.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що права на виплату середнього заробітку згідно статей 116-117 КЗпП України позивач (як дружина померлого військовослужбовця) не має, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Суд вказує, що статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 19, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.