Справа № 520/11726/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання закриття провадження у справі

31.05.2024р. справа № 520/11726/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст.263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин, позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, адміністративний орган, Управління) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а саме щодо ненарахування страхових виплат, що належали ОСОБА_2 з 01.05.2022 по день її смерті 08.09.2022 (включно); 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити належні за життя страхові виплати ОСОБА_2 з 01.05.2022 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (включно) - ОСОБА_3 у порядку спадкування.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що оскільки відповідач є правонаступником Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень, то саме пенсійний фонд зобов`язаний нарахувати та виплатити заявнику кошти у порядку спадкування, що належали померлій матері, та були протиправно не нараховані та не виплачені їй за життя.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області передало до Головного управління реєстр осiб, яким було припинено/затримано виплати відділеннями Управління за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 року. Згідно даних зазначених в реєстрі, щомісячна страхова виплата ОСОБА_2 припинена з 01.05.2022. Також відповідачу на користь ОСОБА_2 передано кредиторську заборгованість по страхових виплатах за період з 01.02.2022 по 30.04.2022. Суми, що належали ОСОБА_2 за життя, але не виплачені за період з 01.02.2022 по 30.04.2022 будуть сплачені на підставі поданої заяви ОСОБА_3 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2024. Щомісячна страхова виплата за період з 01.05.2022 по 08.09.2022 не нараховувались. Рішення, протоколи, постанови на підставі яких було припинено виплати до Головного управління не передавались. Стосовно страхових виплат за період з 01.05.2022 по 08.09.2022 відповідач зазначив, що оскільки страхові виплати за зазначений період не були нараховані ОСОБА_2 за життя, то ці кошти не включаються до складу спадщини.

Суд, вивчивши доводи усіх наявних у справі документів учасників спору, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

За викладеним у позові твердженнями: 1) заявник, ОСОБА_3 , є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ; 2) спільно проживала з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 ; 3) ОСОБА_2 отримувала виплати від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області у зв`язку з втратою годувальника; 4) з 01.05.2022р. щомісячна страхова виплата ОСОБА_2 була припинена.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 № 2620-IX, що набрав чинності 01.01.2023) встановлено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.

За викладеними у відзиві твердженнями, Фонд соціального страхування України передав до Головного управління ПФУ в Харківській області реєстр осiб, яким було припинено/затримано виплати відділеннями Управління за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 року, у тому числі Головному управлінню ПФУ в Харківській області на користь ОСОБА_2 передано кредиторську заборгованість по страхових виплатах за період з 01.02.2022 по 30.04.2022.

Отже, страхові виплати на користь ОСОБА_2 після 30.04.2022р. (тобто з 01.05.2022р.) є ненарахованими як за обліками Фонду соціального страхування України, так і за обліками ГУ ПФУ в Харківській області.

Управлінських волевиявлень з приводу поновлення з 01.05.2022р. страхових виплат на користь ОСОБА_2 ані Фондом соціального страхування України, ані ГУ ПФУ в Харківській області не вчинялось.

Судових рішень про спонукання Фонду соціального страхування України, ані ГУ ПФУ в Харківській області до вчинення управлінських волевиявлень з приводу поновлення з 01.05.2022р. страхових виплат на користь ОСОБА_2 не постановлялось.

Заявником перед органом публічної адміністрації - ГУ ПФУ в Харківській області 15.06.2023р. було порушено питання про виплату ОСОБА_3 недоотриманих коштів померлою ОСОБА_2 за період з 01.02.2022 по 08.09.2022.

У відповідь на згадане звернення листом від 28.06.2023р. №17401-20228/Д-03/8-2000/23 пенсійний орган повідомив, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України «Про знесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 № 2620-ІХ (далі-Закон) здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються у разі смерті отримувача страхових виплат. Згідно частини десятої статті 41 Закону належні суми страхових виплат, що з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті таких осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності включаються до складу спадщини. Заявнику запропоновано подати заяву (встановленого зразку) та документи, що стверджують, що ОСОБА_3 є членом сім`ї померлого особисто до територіального органу Пенсійного фонду України (до сервісного центру).

Заявником перед органом публічної адміністрації 07.03.2024р. знову було порушено питання про виплату ОСОБА_1 недоотриманих коштів померлою ОСОБА_2 за період з 01.02.2022 по 08.09.2022.

У відповідь на згадане звернення листом від 13.03.2024р. №7485-8151/Д-03/8-2000/24 пенсійним органом повідомив, що недоотримані страхові виплати у зв`язку зі смертю особи виплачуються членам їхніх сімей, а саме дружині (чоловіку) або дитині, у разі якщо реєстрація їх місця проживання співпадає з реєстрацією місця проживання померлого. Право спадкоємця реалізовується відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Отже, до сум, що належали ОСОБА_2 за життя, відносяться кошти нараховані, але не виплачені за період з 01.02.2022 по 30.04.2022. Зазначені кошти будуть виплачені ОСОБА_3 за умови оформлення спадщини та подання відповідної заяви до будь - якого сервісного центру територіального органу Пенсійного фонду України. Стосовно страхових виплат за період з 01.05.2022 по 08.09.2022 повідомлено, що оскільки страхові виплати за зазначений період не були нараховані ОСОБА_2 за життя, то ці кошти не включаються до складу спадщини.

Листом від 15.03.2024р. №2000-0505-8/45645 на запит завідувачої Четвертої Харківської міської нотаріальної контори ОСОБА_4 відповідачем повідомлено, що Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області згідно Передавального Акту від 29.04.2023 на користь ОСОБА_2 передано кредиторську заборгованість по страхових виплатах в сумі 16 712,03 грн.

Державним нотаріусом Четвертої Харківської міської нотаріальної контори Тетяною Козелько в межах спадкової справи №123/2024 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , 1934 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з кредиторської заборгованості по страховим виплатам у сумі 16712,03 грн. (шістнадцять тисяч сімсот дванадцять гривень три копійки), які були передані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області згідно Передавального Акта від 29.04.2023 року на користь ОСОБА_2 , належність якої спадкодавцю підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.03.2024 року №2000-0505-8/45645.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу відмови у нарахуванні та виплаті заявнику, як доньці померлої ОСОБА_2 , 1934 року народження, щомісячних страхових виплат з 01.05.2022р. по день її смерті - 08.09.2022р., заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Частиною 10 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІУ визначено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

У відповідності до вимог статей 1218, 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Статтею 1227 Цивільного кодексу України також передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі №522/19647/17

Як вбачається з матеріалів справи, щомісячна страхова виплата ОСОБА_2 з 01.05.2022р. була припинена та за період з 01.05.2022 по 08.09.2022 не нараховувалась. Рішення, протоколи, постанови на підставі яких було припинено виплати, за твердженням відповідача, до Головного управління не передавались.

Окрім того, рішення (протокол, постанова) на підставі якого ОСОБА_2 з 01.05.2022р. була припинена страхова виплата в межах даної справи заявником не оскаржується. Доказів оскарження рішення про припинення виплати безпосередньо ОСОБА_2 матеріали справи також не містять.

Тобто, спір стосовно припинення виплати щомісячної страхової виплати не було вирішено, а тому право на отримання цих сум померла не набула.

Оскільки сума страхових виплат за період з 01.05.2022р. по 08.09.2022р. не була нарахована на момент смерті потерпілого, то в розумінні статті 1227 Цивільного кодексу України не може належати спадкодавцю, а тому не може передаватись членам сім`ї чи входити до складу спадщини.

Суд наголошує, що матеріали справи не містять жодних доказів з приводу виникнення між суб"єктом владних повноважень - ГУ ПФУ в Харківській області та заявником з 01.05.2022р. будь-яких публічно-правових відносин у сфері соціального забезпечення.

Відтак, у меджах спірних правовідносин заявник не має порушеного права (ущемленого інтересу), котрі є об"єктом судового захисту за ч.1 ст.2 КАС України.

Правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

За визначенням частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За унормуванням пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, частиною 10 статті 47 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV) належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Нормами статті 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Обставини справи свідчать, що позивач не погоджується із бездіяльністю відповідача щодо ненарахування страхових сум її померлій матері.

Суд наголошує, що відповідач, хоч і є суб`єктом владних повноважень, проте в цьому випадку не здійснює відносно позивача публічно-владні управлінські функції, оскільки ці функції відповідач виконував щодо померлої матері заявника.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.07.2022р. по справі №360/3210/18 зазначив, що: "За цих обставин наявний майновий інтерес позивача щодо включення ненарахованих страхових виплат до спадщини, а вирішення спору в межах справи неможливо без вирішення питань приватноправового характеру про перехід права на спадкування спірних виплат до позивача. Отже, між сторонами виник спір про цивільне право, предметом якого фактично є майнова вимога позивача як спадкоємця щодо визнання права на отримання грошових коштів. Тому спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №№0540/5860/18-а, від 21.09.2021 у справі № 200/3913/21, 11.10.2021 у справі № 200/126/21-а за тотожних правовідносин. Крім того Суд зазначає, що справи за подібних правовідносин та фактичних обставин розглядалися Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду та були вирішені за правилами Цивільного процесуального кодексу України (постанова від 26 лютого 2020 року справа № 243/2404/19-ц, постанова від 09 грудня 2020 року справа № 243/9613/19-ц, постанова від 30 червня 2021 року справа № 243/9618/19). Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру, а тому, не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства."

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" також встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, зважаючи на предметну юрисдикцію та характер спірних правовідносин в адміністративній справі №520/11726/24, та враховуючи позицію Верховного Суду станом на час винесення даної ухвали, суд приходить до висновку щодо необхідності закриття провадження у даній справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно норм частини першої статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до положень частини другої зазначеної статті у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Суд роз`яснює особі, яка звернулася з позовною заявою, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, позивач може звернутися до суду із відповідною заявою про повернення суми сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, 238, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1. Закрити провадження у справі №520/11726/24.

2. Роз`яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

3. Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

4. Роз`яснити, що судове рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Суддя А.В. Сліденко