Справа № 303/1475/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 303/1475/24 пров. № А/857/7332/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2024 року (прийняте у м. Мукачево суддею Заболотним А. М.) у справі № 303/1475/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області із вказаним позовом та просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1400806 від 08.02.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оскаржувана постанова складена за порушення вимог пункту 12.4 ПДР, який передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Проте, інспектор неправильно провів фіксацію швидкості руху транспортного засобу за допомогою технічного засобу TruСАМ, позаяк фіксація була проведена з рук. Крім того, на відрізку дороги, на якому здійснювалося вимірювання швидкості руху його автомобіля, не був розміщений дорожній знак «5.76».

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2024 року позов задоволено частково.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволено.

Постанову серії ЕНА № 1400806 від 08 лютого 2024 року про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону № 3 УПП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив Департамент патрульної поліції, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 08.02.2024 було виявлено порушення правил дорожнього руху позивачем. Транспортний засіб було зупинено, інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки. При цьому, інспектором було роз`яснено позивачу, що на фотозображенні чітко видно дату, час фіксації, марку, модель транспортного засобу, символи номерного знаку. Після чого було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Всі усні доводи позивача було взято до уваги, письмових пояснень позивач не надавав. Також наголошує, що всіх водіїв на їх вимогу ознайомлюють з документами, що підтверджують правомірність використання вимірювального приладу «TRUCAM», а також фотознімками, зробленими приладом.

Щодо підстав застосування лазерного вимірювача швидкості «TRUCAM» зазначив, що повірка приладу вимірювання швидкості автомобілів лазерним вимірювачем швидкості «TRUCAM» 20/20, серійний номер ТС000660 здійснюється Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») за запитом Департаменту патрульної поліції. Станом на дату фіксації правопорушення 08 лютого 2024 року, як і на дату розгляду судом першої інстанції 15 лютого 2024 справи № 303/1475/24, свідоцтво про повірку приладу лазерного вимірювача швидкості «TRUCAM» 20/20, серійний номер ТС000660 було чинним. Зазначає, що Свідоцтво про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27785 було видане на момент чинності попереднього Свідоцтва про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26538. Свідоцтво про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26538 було чинне до 17 листопада 2023 року. Свідоцтво про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27785 є чинним до 13 червня 2024 року.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, відповідно до постанови серії ЕНА № 1400806 від 08.02.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону №3 УПП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Оскаржувана постанова винесена з тих підстав, що 08.02.2024 о 12 год. 39 хв. на автомобільній дорозі М-06 «Київ-Чоп» в населеному пункті Ков`ярі, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «INFINITI QX50», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 100 км/год у населеному пункті, чим перевищив максимально дозволену швидкість на 50 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26538 від 17.11.2022, виданого ДП «Укрметртестстандарт», щодо повірки лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів «TRUCAM» LTI 20/20, серійний номер ТС 000660, встановлено, що свідоцтво чинне до 17.11.2023, водночас фіксація правопорушення відбулася 08.02.2024.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TRUCAM» LTI 20/20, серійний номер ТС 000660, на момент фіксації правопорушення був таким що не пройшов відповідну повірку. Вказане свідчить про неможливість використання результатів такої фіксації як доказу вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи те, що в ході розгляду справи жодних належних та допустимих доказів про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 суду не надано, не встановлено порушення ним Правил дорожнього руху, а також зважаючи на те, що відповідач в силу покладеного на нього обов`язку не довів правомірність оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови серії ЕНА № 1400806 від 08.02.2024.

Разом з тим, суд зазначив, що інші, зазначені позивачем доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Аналогічно доводи відповідача з приводу правомірності застосування лазерного вимірювача швидкості «TRUCAM» в ручному режимі не перевіряються з огляду не неналежність зафіксованої ним інформації щодо предмету доказування.

При цьому суд зазначив, що належним відповідачем є Департамент патрульної поліції Національної поліції України. З огляду на вказане в задоволенні позову до Управління патрульної поліції в Львівській області відмовив.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі ПДР України).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (статті 41, 53 цього Закону).

Також частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасників дорожнього руху зобов`язано знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

За вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як видно із матеріалів справи, на підтвердження вчинення позивачем порушення представником відповідача долучено копію фотознімку з приладу «TRUCAM» LTI 20/20, серійний номер ТС 000660; копію Свідоцтва про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26538 (а. с. 35).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що це Свідоцтво було чинне до 17 листопада 2023 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TRUCAM» LTI 20/20, серійний номер ТС 000660, на момент фіксації правопорушення (08.02.2024) був таким, що не пройшов відповідну повірку. Вказане свідчить про неможливість використання результатів такої фіксації як доказу вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо доводів апелянта про те, що на момент чинності Свідоцтва про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26538 було видане Свідоцтво про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27785 і яке є чинним до 13 червня 2024 року, колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.

Відповідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що Свідоцтво про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27785 суду першої інстанції не надавалося і відповідно судом таке не досліджувалося.

Разом з тим, апелянтом не надано докази неможливості подання Свідоцтво про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27785 до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що з метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин у справі, звертався з інформаційним запитом до Департаменту патрульної поліції та просив надати Свідоцтво про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27785, проте таке суду апеляційної інстанції так і не було надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду не бере до уваги доводи апелянта про те, що на момент фіксації правопорушення 08.02.2024 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TRUCAM» LTI 20/20, серійний номер ТС 000660 був таким, що пройшов відповідну повірку відповідно до Свідоцтва про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27785, оскільки такі не підтверджуються належними доказами.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП не підтверджується належними доказами. Протилежного судом не здобуто і позивачем не надано.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2024 року у справі № 303/1475/24 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 30.05.24