Справа № 205/527/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2024 року м. Дніпросправа № 205/527/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2024 року (суддя Федотова В.М.) у справі №205/527/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною та скасувати постанову ЕНА № 1182938 від 03.01.2024 року у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі;

провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП закрити.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 03.01.2024 інспектором УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Куліш В.В. було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1182938, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, що полягало у керуванні транспортним засобом будучи позбавленим права керування таким, у зв`язку з чим накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 000,00 грн. Неправомірність оскаржуваної постанови пов`язував з тим, що він не керував транспортним засобом, тобто не був водієм, в розумінні ПДР, у зв`язку з чим його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2024 року позов задоволено частково, а саме:

постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1182938 від 03.01.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП скасовано;

справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП закрито.

Часткового задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що само по

собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. У спірному випадку, як зазначив суд першої інстанції, відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували факт керування транспортним засобом позивачем, якого було позбавлено права керувати транспортними засобами.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що у спірному випадку інспектором патрульної поліції був виявлений факт керування транспортним засобом особою, яка була позбавлена права керування на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Вказаний факт, як зазначає скаржник, належним чином зафіксований і докази цьому були надані суду першої інстанції. Вказані докази (відеозапис), за позицією скаржника, підтверджували факт керування транспортним засобом саме позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1182938 від 03.01.2024 року, яка була винесена інспектором УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Куліш В.В., позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Із описової частини вказаної постанови вбачається, що 03.01.2024 року о 00 год. 51 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE», д.н.з. НОМЕР_1 , у м. Дніпро, по вул. Набережна Заводська, 97Д, будучи позбавленим права керування, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Правомірність та обгрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, встановлений факт керування транспортним засобом особою, яку позбавлено права керування транспортним засобами, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

У спірному випадку позивач не заперечував того, що його було позбавлено права керування транспортним засобом на підставі рішення суду. В той же час, позивач заперечував сам факт керування транспортним засобом у спірному випадку.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку таким підставам заявленого позову, обгрунтовано прийняв до уваги правові висновки, висловлені Верховним Судом у справі № 404/4467/16-а (постанова від 20.02.2019) суть яких полягає в тому, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія, шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що у відповідності до положень ст.ст.251, 280 КУпАП відповідач повинен довести обставини, які визначаються ч.4 ст.126 КУпАП як підстави для притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, довести факт керування позивачем транспортним засобом у спірному випадку.

Дослідивши відеозапис, який надано відповідачем на підтвердження своєї позиції щодо правомірності притягнення позивача до адміністративно відповідальності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний відеозапис не можливо визнати належним доказом вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 КУпАП.

Так, на оптичному диску наявні три файли відеозапису.

На одному з відео, яке було записане на відеореєстратор патрульного автомобіля зафіксовано, як патрульні о 00:00 год. їдуть за транспортним засобом, однак ідентифікувати, що це саме «LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE», д.н.з. НОМЕР_1 , не можливо через велику відстань між вказаними транспортними засобами та нечітку якість зображення, державного номерного знаку на відео не видно.

На другому відео, яке було записане на відеореєстратор патрульного автомобіля зафіксовано, як автомобіль патрульної поліції повертає праворуч, де на аварійній світловій сигналізації стоїть два транспортних засоби. Далі, один з патрульних підходить до транспортного засобу «LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE», який стоїть на аварійній світловій сигналізації попереду, а інші патрульні підходять до другого автомобіля, який теж стоїть на аварійній світловій сигналізації. На згаданому відео зафіксовано рух саме другого автомобіля, оскільки після повороту патрульного автомобіля праворуч такий автомобіль ще продовжував рух і потім же зупинився, що не можна сказати про транспортний засіб «LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE», рух якого з відео не вбачається.

На третьому відео, з бодікамери патрульного, зафіксовано як поліцейський підходить до транспортного засобу «LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE», де на водійському сидінні знаходиться позивач ОСОБА_1 . Далі починається спілкування позивача з патрульними, де позивач неодноразово вказав, що він не є водієм зазначеного транспортного засобу і вказаний транспортний засіб не рухався. Патрульний вказав, що докази по справі є, однак вимогу позивача ознайомитися із вказаними доказами не відреагував та вказав, що він зможе ознайомитися з ними потім у відділі адміністративної практики УПП.

Отже, з дослідження вказаних відеофайлів, як обгрунтовано зазначив суд першої інстанції, не можливо дійти беззаперечного висновку про те, що автомобіль «LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався, як і не можливо встановити, чи керував позивач ОСОБА_1 зазначеним транспортним засобом.

Оскільки інших доказів обставин, що зазначені в оскаржуваній постанові, відповідачем надано не було, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2024 року у справі №205/527/24 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 30.05.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк