Справа № 160/31345/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
29.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.11.2023 року перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 із зарахуванням для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 18.04.2011 року по 29.09.2021 року та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що пенсійним органом протиправно відмовлено у перерахунку її пенсії з 01.11.2023 року з зарахуванням до страхового стажу для обчислення пенсії періоду роботи з 18.04.2011 року по 29.09.2021 року в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» згідно довідки №496 від 10.10.2023 року. Зарахування вказаного періоду до стажу позивача в одинарному розмірі є порушенням вимог ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач вказує, що протитуберкульозний диспансер належить до закладу охорони здоров`я, в якому надається медична допомога хворим на туберкульоз, що є інфекційною хворобою, а тому робота у такому закладі має бути зарахована до стажу роботи у подвійному розмірі.
Ухвалою від 01.12.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, належним чином посвідчені копії пенсійної справи ОСОБА_1 .
05.01.2024 року на адресу суду надійшов відзивна позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яким заперечується проти задоволення позовних вимог, так як після набрання чинності Закону №1058, починаючи з 01.01.2004 року стаж роботи обчислюється в одинарному розмірі за даними системи персоніфікованого обліку.
22.01.2024 року через систему «Електронний суд» Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надіслало відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, а не пенсію за вислугу років як працівнику сфери охорони здоров`я, тому відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача з 01.01.2004 року у подвійному розмірі. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
До відзиву долучено витребувані судом матеріали пенсійної справи позивача.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
20.10.2023 року позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про перерахунок з 01.11.2023 року пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в якій просила зарахувати у подвійному розмірі для обчислення пенсії період роботи з 18.04.2011 року по 29.09.2021 року в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР.
Відповідно до ст. 60 Закону України від 05.11.1991 року №1788 Про пенсійне забезпечення передбачено зарахування до стажу у подвійному розмірі періодів роботи в лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги (незалежно від найменування посади). Період перебування осіб, які працюють у згаданих закладах, у частково оплачуваній відпустці у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в додатковій відпустці без збереження заробітної плати, у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею шести років, зараховують у стаж роботи в одинарному розмірі.
Підтвердженням роботи в таких умовах є записи в трудовій книжці, а у разі необхідності, уточнюючі довідки закладів охорони здоров`я. Правом на пільгове обчислення страхового стажу відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788 користуються особи, які працювали у згаданих закладах до 01.10.2004 року.
Статтею 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що пільговий порядок обчислення стажу робіт, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
До заяви ОСОБА_1 надала паспорт, ідентифікаційний код, трудову книжку, витяг №289-16УІІІ від 28.04.2023 року, уточнюючу довідку №496 від 10.10.2023 року, яка видана КП КРИВОРІЗЬКОГО ПРОТИТУБЕРКУЛЬОЗНОГО ДИПАНСЕРУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ за період роботи з 18.04.2011 року по 29.09.2021 року.
Враховуючи вищевикладене право на перерахунок щодо врахування періоду роботи з 18.04.2011 року по 29.09.2021 року в інфекційному відділенні в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у ОСОБА_1 , відсутнє.
Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюють Закони України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).
Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок №637).
Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічні норми містяться і в Постанові №22-1, відповідно до п. 2.1 якої передбачено, що документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка, а у разі її відсутності чи відповідних записів у ній, підтвердження трудового стажу здійснюється згідно Порядку №637, зокрема, шляхом надання уточнюючих довідок.
Так, відповідно до записів трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 суд встановив, зокрема, що:
- 18.04.2011 року прийнята на постійну посаду молодшою медичною сестрою з догляду за хворими відділення легеневого туберкульозу №4 (наказ №23к від 18.04.2011 року);
- 21.06.2011 року проведена позачергова атестація робочих місць, згідно якої підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2;
- 03.02.2012 року Обласний комунальний заклад «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» перейменовано в Комунальний заклад «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» Дніпропетровської обласної ради (рішення Дніпропетровської обласної ради №249-ІІ/VI від 03.02.2012 року);
- 01.04.2013 року переведена молодшою медичною сестрою по догляду за хворими Відділення легеневого туберкульозу №2 (наказ №82 від 28.03.2013 року);
- 04.06.2015 року проведена атестація робочих місць, згідно якої підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2 (Наказ №103 від 04.06.2015 року);
- 08.01.2019 року згідно рішення ДОР №342-13/VII від 22.06.2018 року Комунальний заклад «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» Дніпропетровської обласної ради реорганізовано шляхом перетворення в Комунальне підприємство «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради;
- 30.04.2021 року назву відділення легеневого туберкульозу №2 змінено на туберкульозне відділення;
- 25.08.2021 року назву туберкульозного відділення змінено на туберкульозне відділення №6;
- 29.09.2021 року звільнено за угодою сторін відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України (наказ №200-ос від 29.09.2021 року).
Суд констатує, що жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці позивача немає, тобто позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться відповідні записи про спірні періоди роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.
Вказані записи у трудовій книжці скріплені і засвідчені підписами вповноважених осіб роботодавця та відповідними печатками, не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.
Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано.
Аналогічна правова позиція щодо того, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж особи, викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.
Одночасно у матеріалах справи наявна довідка №496 від 10.10.2023 року, яка видана КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР, відповідно до якої позивач працювала повний робочий день у обласному комунальному закладі «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2», комунальному закладі «Криворізький протитуберкульозний диспансер», комунальному підприємстві «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР:
- за період з 18.04.2011 ркоу по 31.03.2013 року на посаді молодшої медичної сестри з догляду за хворими відділення легеневого туберкульозу №4;
- за період з 01.04.2013 року по 29.09.2021 року на посаді молодшої медичної сестри палатної туберкульозного відділення №6.
Предметом розгляду у межах даної справи є відмова пенсійного органу зарахувати у подвійному розмірі період роботи позивача з 18.04.2011 ркоу по 29.09.2021 року.
Згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» інфекційні хвороби розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення;
Статтею 7 зазначеного Закону регламентовано, що лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону.
Згідно з п. 7 ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» протитуберкульозні заклади лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Згідно п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.
Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що протитуберкульозні заклади є інфекційними закладами охорони здоров`я, оскільки здійснюють лікування інфекційного захворювання
Як встановлено судом вище, позивач працювала саме у протитуберкульозному диспансері.
Так, пенсійний орган заперечує проти подвійного зарахування стажу лише з підстав набрання чинності 01.01.2004 року Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не містить положень, аналогічних ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У той же час, на момент виникнення спірних правовідносин стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
З аналізу положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV слідує, що вказаний Закон не зупиняє дію норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788.
Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 року по справі №462/1713/17, від 23.01.2019 року по справі № 485/103/17, від 04.12.2019 року по справі №689/872/17.
Також, у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини.
Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
За таких підстав, доводи пенсійного органу щодо того, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача в подвійному розмірі періоди роботи з 18.04.2011 року по 29.09.2021 року, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними по справі доказами.
Одночасно, вимога про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області буде ефективним способом захисту прав позивача, зважаючи на встановлені обставини справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.11.2023 року перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 із зарахуванням для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 18.04.2011 року по 29.09.2021 року та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко