Справа № 420/9301/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/9301/24

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року про повернення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2024 року ОСОБА_1 , за допомогою системи «Електронний суд», звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі ГУ ПФУ в Херсонській області) в якому просив:

- визнати протиправними дії з виплати, передбачених частиною 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551) щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня за 2022 рік та разової грошової виплати учасникам бойових дій до Дня Незалежності України за 2023 рік, відповідно в розмірах кожної з цих допомог менше за п`ять мінімальних пенсій за віком, внаслідок чого недоплачено 17 644 грн.

- стягнути недоплачену щорічну разову грошову допомогу учасникам бойових дій до 5 травня за 2022 рік та разової грошової виплати учасникам бойових дій до Дня Незалежності України за 2023 рік суму в розмірі 17 644 грн.

У позовній заяві, в обґрунтування вимог, ОСОБА_1 наводить постанову Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17, в якій міститься висновок про неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного права на соціальний захист, що підтверджується, також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У протилежному випадку, на думку позивача, обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав би судовому захисту протягом 3 років, а такий ж обов`язок держави перед громадянином 6 місяцями.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без руху, для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Мотиви даної ухвали полягали в тому, що ОСОБА_1 пропустив шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом, передбачений частиною 2 статті 122 КАС України, оскільки повинен був дізнатися про порушення своїх прав під час виплати відповідних грошових допомог у 2022 році та 2023 році.

01 квітня 2024 року ОСОБА_1 , на виконання вимог вказаної вище ухвали про залишення позову без руху, подав до суду першої інстанції заяву про відкриття провадження у справі, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17 щодо трирічного строку звернення до суду.

Також заява була мотивована тим, що відповідно до частини 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого в тому числі і іншими законами, а відтак в межах, передбаченого частиною 1 статті 257 Цивільного кодексу України, загального трирічного строку позовної давності.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року позовну заяву було повернуто позивачеві, на підставі пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України та частини 2 статті 123 КАС України, оскільки позивачем не подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Повертаючи позов, суд першої інстанції відкинув посилання позивача на постанову Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі №646/6250/17, посилаючись на іншу практику Верховного Суду (справи №389/1042/17 та № 607/7919/17), яка передбачає шестимісячний строк звернення до суду з позовом про нарахування та виплату допомоги до 5 травня.

Суд першої інстанції виходив із того, що в червні 2022 року та в серпні 2023 року позивач отримав щорічну разову грошову допомогу як учасникам бойових дій в меншому розмірі ніж це передбачено Законом №3551, а тому саме з червня 2022 року та з серпня 2023 року почав свій відлік шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом, передбачений частиною 2 статті 122 КАС України.

Отож, на переконання суду першої інстанції, звернувшись до суду за захистом своїх прав 25 березня 2024 року, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду про повернення позову, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник продовжує наполягати на тому, що, в межах даної справи, необхідно керуватися правовим висновком Верховного Суду, що викладений в постанові від 24.04.2018 у справі №646/6250/17 та застосувати до спірних правовідносин трирічний строк звернення до суду,

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, тому, відповідно до частини 2 статті 312 КАС України, справа розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції та про наявність підстав для зміни судового рішення.

Ухвалюючи таке рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наведених норм вбачається, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Заявлені вимоги позивача складаються з двох частин:

- стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги учаснику бойових дій до 5 травня за 2022 рік;

- стягнення недоплаченої разової грошової виплати учасникам бойових дій до Дня Незалежності України за 2023 рік.

Що стосується строку звернення до суду про стягнення щорічної разової грошової допомоги учаснику бойових дій до 5 травня за 2022 рік, слід указати таке.

За правилами частини 5 статті 12 Закону №3551, в редакції, яка діяла до 15.04.2023, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до частини 4 статті 17-1 Закону №3551, в редакції, яка діяла до 15.04.2023, особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Отже, 30 вересня відповідного року це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 10 травня 2018 року у справі № 389/1042/17 зазначив, що 30 вересня 2016 року, це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована, а тому перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня 2016 року.

Дійшовши такого висновку, колегія суддів Верховного Суду в цій справі визнала, що позивач, звернувшись до суду з позовом у травні 2017 року, пропустив строк звернення до суду, не довівши поважності причин пропуску цього строку.

Аналогічна позиція щодо пропуску строку звернення до суду з адміністративними позовами у справах цієї категорії висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 607/7919/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 664/51/17.

За таких правових висновків суду найвищої інстанції, які є обов`язковими для судів першої та другої інстанції, є підстави вважати, що перебіг шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом, в частині виплати допомоги до 5 травня за 2022 рік, починається з 30 вересня 2022 року та закінчується 31 березня 2023 року.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 25 березня 2024 року, тобто поза межами шестимісячного строку звернення до суду.

Досліджуючи обставини дотримання строку звернення до суду про стягнення разової грошової виплати учасникам бойових дій до Дня Незалежності України за 2023 рік, колегія суддів установила таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань» від 20.03.2023 №2983-IX, який набрав чинності з 15.04.2023, були внесені зміни до Закону №3551 та частину 5 статті 12 Закону №3551 викладено в наступній редакції:

«Щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Водночас, статтю 17-1 Закону №3551 виключено з 15.04.2023.

Позаяк, відповідно до указаної норми не встановлені часові обмеження виплати щорічної разової грошової допомоги учаснику бойових дій, строк звернення до суду слід відраховувати за правилами частини 2 статті 122 КАС України.

Відповідно до вказаної норми для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У позовній заяві ОСОБА_1 указує про те, що в серпні 2023 року йому була виплачена допомога до Дня Незалежності за 2023 рік в неналежному розмірі.

За таких обставин справи, слід констатувати, що, включаючи дату 31 серпня 2023 року позивач повинен був достеменно дізнатися про порушення свого права на належний розмір виплати до Дня Незалежності України за 2023 рік.

Шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом у такому випадку сплинув 28 лютого 2024 року. Однак, позов ОСОБА_1 надійшов, через систему «Електронний суд», 25 березня 2024 року.

Посилання апелянта про застосування трирічного строку звернення до суду з даним позовом, як це встановлено постановою Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №646/6250/17, колегією суддів не приймається, оскільки остання усталена судова практика Верховного Суду щодо спірних правовідносин свідчить про те, що строк звернення до суду в такій категорії справ обмежений шістьма місяцями.

Варто також уваги, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Таким чином, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 804/4217/18.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що, при зверненні до суду з даним позовом, позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, передбачений частиною 2 статті 122 КАС України, є законним та обґрунтованим.

Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, що підставою для повернення позову є неподання позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду, в строк встановлений судом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Системний спосіб тлумачення даної норми дає підстави для висновку, що позивач необов`язково повинен визнавати факт пропуску строку до суду та просити його поновити, його правова позиція може складатися з того, що, з його боку, строк звернення до суду не пропущений і він звернувся за захистом своїх прав в межах, встановлених іншим Законом ніж КАС України.

Як випливає з матеріалів справи, 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 , на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, навів підстави, за яких він вважав, що своєчасно звернувся за захистом своїх прав, тобто фактично надав заяву про поновлення строку.

У такому випадку, суд першої інстанції, повинен був повернути позов тільки за умови, якщо підстави, викладені в заяві для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд порушив норми процесуального права, вважаючи, що позивач не надав заяву про поновлення строку звернення до суду, а тому наявні підстави для зміни мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції та викладення її в редакції цієї постанови. Резолютивну частину ухвали суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 317, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року про повернення позову ОСОБА_1 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Резолютивну частину ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 30.05.2024.