Справа № 340/1130/24
Суддя: Л.І. ХИЛЬКО
Дата ухвалення: 2024-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/1130/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (позивач) до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (також - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № ПШ 015311 від 06.02.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що не може відповідати за дії, та більше того, нести відповідальність за порушення належного перевізника ПП "ВІРА-ТРАНС", що здійснювало господарську діяльність на автомобілі MAN 18.232, д/н НОМЕР_1 , у період до 08:00 год 26.12.2023.

Представник відповідача у відзиві позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, обґрунтовуючи це тим, що під час здійснення перевірки позивач, водій ОСОБА_2 , не надали старшому державному інспектору документи, визначених статтями 39 і 48 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III "Про автомобільний транспорт", а саме: заповнені тахокарти водія за 24.12.2023 та 25.12.2023 або ж бланка діяльності водія. При цьому, надані позивачем до позовної заяви договір транспортної експедиції № 1/23 від 28.11.2023 та заявка № 2112/4 про надання послуги перевезення від 21.12.2023 не надавалися ні під час рейдової перевірки, ні на розгляд справи (а.с.21-23).

Позивачка подали відповідь на відзив, у якій не погодилася з позицією відповідача, оскільки саме ПП "ВІРА-ТРАНС", яке до 26.12.2023 займалося перевезенням, мало б забезпечити водія документацією на перевезення вантажу за 24 та 25 грудня 2023 року (а.с.39-41).

Дослідивши наявні в справі матеріали, судом встановлено наступне.

Позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець 09.06.2022, основним видом діяльності якої є вантажний автомобільний транспорт (а.с.7).

Так, 26.12.2023 посадовими особами Укртрансбезпеки на а/д М-30 "Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине" проводилась рейдова перевірка транспортних засобів, в ході проведення якої був зупинений транспортний засіб марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який використовувались позивачкою 26.12.2023 як автомобільним перевізником.

Під час здійснення перевірки водій ОСОБА_2 не надав перевіряючим заповнені тахокарти водія (за 24.12.2023 та 25.12.2023, що передбачені ЄУТР). Бланк діяльності водія також надано не було.

За цим фактом 26.12.2023 складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, у якому водій ОСОБА_2 власноручно вказав, що "не було можливості вставити тахокартку" (а.с.27).

За вищевказане порушення постановою від 06.02.2024 № ПШ 015311 до позивача було застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 грн (а.с.26).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

При вирішення даного спору по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України державні органи, органи місцевого самоврядування та їх службові і посадові особи зобов`язані діяти виключно в межах та спосіб, визначені законом.

Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 р. № 2344-III визначено засади організації та діяльності автомобільного транспорту (далі - Закон № 2344-III).

Статтею 1 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Частиною четвертою статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно зі статтею 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Згідно до частини першої статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Так, приписами частини другої статті 48 Закону № 2344-ІІІ визначені документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, якими є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи: за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 затверджений Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За змістом пункту 2 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно, зокрема: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктом 20 Порядку № 1567 передбачено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (пункт 21 Порядку № 1567).

Згідно акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 26.12.2023 посадові особи Укртрансбезпеки встановили відсутність у водія на момент перевірки тахокарти за 24 і 25 грудня 2023 року або бланка підтвердження діяльності водія (а.с.27).

Відповідно пункту 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року № 340 (далі - Положення № 340), це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Згідно пункту 1.3 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 6.1 Положення № 340 встановлено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Пунктом 1.1 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року № 385 (далі - Інструкція № 385) визначено, що її положення розроблені відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР). Конвенції Міжнародної організації праці 1976 року про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України Про автомобільний транспорт та Про дорожній рух.

Положеннями пунктів 1.2 та 1.3 Інструкції № 385 встановлено, що ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів і поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Згідно пунктів 3.3, 3.5, 3.6 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку -протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Аналіз наведених норм вказує, що перевізник, який здійснює перевезення вантажним автомобілем з повною масою понад 3,5 тон, повинен обладнати автомобіль діючим та повіреним тахографом, у разі використання аналогового тахографа, а водій транспортного засобу використовує тахокарти, своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; має при собі: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР.

20.12.2010 року набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної в Женеві 01.07.1970 року, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Відповідно до пункту 6.4 Положення № 340 у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).

Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.

Із наведених вище положень слідує те, що водії зобов`язані надавати інспекторам для контролю реєстраційні листки за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто 29 тахокарт. При цьому, факт нездійснення водієм перевезень може бути підтверджений лише Бланком підтвердження діяльності.

Як встановлено судом, 26.12.2023 позивач здійснював перевезення вантажу на замовлення ТОВ "АВ ТРЕЙД УКРАЇНА", що підтверджується наданою водієм посадовій особі Укртрансбезпеки ТТН № 807 від 26.121.2023 та не заперечується позивачем (а.с.28).

Разом із тим, матеріалами перевірки було підтверджено відсутність у водія на момент проведення перевірки тахокарт за 24.12.2023 та 25.12.2023 або ж бланку підтвердження діяльності водія, що в свою чергу позивач також не заперечує.

Щодо покликання позивача в обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови на те, що вона не є суб`єктом відповідальності за статтею 60 Закону № 2344-ІІІ, оскільки до 08:00 год 26.12.2023 не була автомобільним перевізником, суд зазначає таке.

Аналіз положення Закону № 2344-III дозволяє дійти висновку, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників.

При цьому, в розумінні статті першої Закону № 2344-III автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Верховний Суд у постанові від 23.11.2023 року по справі № 340/4637/22 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а водій, транспортний засіб якого перевіряється, зобов`язаний надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника. В цьому контексті основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності. Нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

Така ж правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 14.12.2023 року по справі № 340/5660/22.

06.02.2024 представник позивача ОСОБА_3 направив на адресу відповідача пояснення щодо факту вчинення позивачем порушення, до якого долучив бланк підтвердження діяльності від 26.12.2023, де перевізник ПП "ВІРА-ТРАНС" (п.1) в особі директора ОСОБА_4 (пп.6,7) заявляє, що водій ОСОБА_5 (п.8) протягом періоду з 08:00 24.12.23 по 08:00 26.12.23 (пп.12, 13) не здійснював перевезення пасажирів та/або вантажів (п.14) (а.с.14, 33-34).

При зверненні до суду з позовом позивачка надала копію Договору транспортної експедиції № 1/23 від 28.11.2023, укладеного між нею (як Експедитором) та ПП "ВІРА-ТРАНС" в особі директора ОСОБА_3 (як Клієнтом) (а.с.9). Крім того, позивачка надала Заявку про надання послуги перевезення вантажу № 2112/4 від 21.12.2023 на підтвердження того, що лише з 09:00 26.12.2023 транспортний засіб марки MAN 18.232, д/н НОМЕР_1 перебував у її користуванні (а.с.10).

Водночас, судом враховано те, що під час проведення 26.12.2023 рейдової перевірки водій ОСОБА_2 надав посадовій особі Укртрансбезпеки ТТН № 807 від 26.12.2023, де автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_1 .. Бланк підтвердження діяльності водія до перевірки надано не було.

В акті водій ОСОБА_2 власноручно вказав про те, що "не було можливості вставити тахокартку". Натомість, про не здійснення перевезення пасажирів та/або вантажів 24.12.2023 та 25.12.2023 не зазначив.

Також, позивачем не спростовано той факт, що ні під час перевірки, ні під час розгляду справи про порушення автотранспортного законодавства нею не подавались Договір транспортної експедиції № 1/23 від 28.11.2023 та Заявка про надання послуги перевезення вантажу № 2112/4 від 21.12.2023.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 06.02.2024 № ПН 015311, якою, за порушення ст. 48 Закону № 2344-ІІІ до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн відповідно до абз.3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази у справі, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, сума судових витрат, відповідно до вимог КАС України, стягненню на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст.ст.6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. ХИЛЬКО