Справа № 500/828/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/828/24

23 травня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Назаренко Яну Володимирівну звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 23.12.2023 року про звільнення з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із утриманням трьох та більше дітей віком до 18 років;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_2 за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із утриманням трьох і більше дітей віком до 18 років.

Позов обґрунтовано тим, що 23 грудня 2023 року позивач подав рапорт на звільнення з військової служби на підставі ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: звільнення військовослужбовця у зв`язку із утриманням трьох та більше дітей віком до 18 років. Та долучив усі необхідні нотаріально завірені копії документів. Про що свідчить опис вкладення, квитанція та накладна (копії в додатку) . Подати такий рапорт «наручно» (із рук в руки), перебуваючи на службі, не виявилось можливим, оскільки або командир був відсутній на службових завданнях, або Позивач перебував на завданнях.

26 грудня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 отримала даний рапорт, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.12.2023 року.

Відповідь на рапорт Позивачу не надходила. У зв`язку із цим мною, як адвокатом Позивача, було подано адвокатський запит 16.01.24 року про надання інформації щодо розгляду рапорту на звільнення ОСОБА_1 , про що свідчить опис вкладення, квитанція та накладна. Відповідь на адвокатський запит також не надходила.

За таких обставин ОСОБА_1 змушений звернутися до суду для вирішення цього питання.

Ухвалою суду від 16.02.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.

Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 15.03.2024 року ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 16.04.2024 року о 11:30 год.

Ухвалами суду від 16.04.2024 року, від 09.05.2024 року відкладено розгляд справи на 23.05.2024 року о 12:00 год.

Представник позивача через електронний суд надіслала заяву про розгляд справи без її участі.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Суд, перевіривши доводи учасників, викладені у заявах по суті справи, письмовими доказами, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , про що свідчить довідка від 05.03.23р та військовий квиток.

12 грудня 2023 року у Позивача народилась третя дитина - ОСОБА_3 . Позивач виявив бажання подати рапорт на звільнення у зв`язку з такими сімейними обставинами.

23 грудня 2023 року Позивач подав рапорт на звільнення з військової служби на підставі ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: звільнення військовослужбовця у зв`язку із утриманням трьох та більше дітей віком до 18 років. Та долучив усі необхідні нотаріально завірені копії документів. Про що свідчить опис вкладення, квитанція та накладна. Подати такий рапорт «наручно» (із рук в руки), перебуваючи на службі, не виявилось можливим, оскільки або командир був відсутній на службових завданнях, або Позивач перебував на завданнях.

26 грудня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 отримала даний рапорт, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.12.2023 року.

Відповідь на рапорт Позивачу не надходила. У зв`язку із цим адвокатом Позивача, було подано адвокатський запит 16.01.24 року про надання інформації щодо розгляду рапорту на звільнення ОСОБА_1 , про що свідчить опис вкладення, квитанція та накладна (копія в додатку). Відповідь на адвокатський запит також не надходила.

За таких обставин ОСОБА_1 змушений звертатися до суду для вирішення цього питання.

Тому, позивач вважає, що Відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо незвільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із утриманням трьох та більше дітей віком до 18 років.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі правові положення.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент подання рапорту на звільнення та подання адміністративного позову строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року № 389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - Указ №69/2022). Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).

Статтею 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на час подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби), визначено підстави для звільнення з військової служби. Зокрема, підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

- перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 від 23.12.2023 року про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з перебуванням на його утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

При цьому, за обставин цієї справи, суд вважає, що рапорт позивача командиром Військової частини НОМЕР_1 взагалі не розглядався.

Оскільки командиром Військової частини НОМЕР_1 не розглядався рапорт позивача і ним не надавалася оцінка підставам для звільнення ОСОБА_1 з військової служби з огляду на подані ним документи, то спір у цій справі стосується виключно питання нерозгляду рапорту позивача про звільнення зі служби (допущення протиправної бездіяльності). За таких обставин відсутні підстави для надання судом оцінки та прийняття висновку стосовно наявності у позивача права на звільнення з військової служби відповідно до вказаної ним підстави та поданих разом із рапортом документів, позовні вимоги у цій частині є передчасними та до задоволення не підлягають.

Суд зауважує, що спір щодо наявності чи відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби може виникнути лише при наявності відповідного рішення (висновку) по суті рапорту, натомість в даному випадку предметом розгляду справи є протиправна бездіяльність, яка полягає у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 .

На час розгляду даної справи питання про звільнення позивача з військової служби відповідно до вказаної ним підстави та поданих разом із рапортом документів відповідачем не досліджувалось, відтак вимоги позивача в цій частині є передчасними, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач порушить права позивача. Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому. Тому суд не вбачає підстав для зазначення у резолютивній частині рішення висновку про наявність чи відсутність підстав для звільнення позивача зі служби.

Відтак похідна позовна вимога підлягає до задоволення шляхом прийняття рішення про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача про звільнення його з військової служби, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення (стосовно процедури розгляду рапорту).

У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити. Позов підлягає до задоволення частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 23.12.2023 року про звільнення з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із утриманням трьох та більше дітей віком до 18 років.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини: у зв`язку із утриманням трьох та більше дітей віком до 18 років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 24 травня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.