Справа № 400/1932/24
Суддя: Бульба Н.О.
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 р. № 400/1932/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Бульби Н.О. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених статтями 268-273 Кодексу адміністративного судочинства, у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон», просп. Героїв України, 113/1, м. Миколаїв, 54025,
доОСОБА_1 приватного виконавця ВО Миколаївської області, вул. Спаська, 13, кв. 6, м. Миколаїв, 54006,
треті особиОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2
провизнання протиправною та скасування постанови від 16.02.2024 №73878813,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (далі - позивач) звернулось до адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевича Степана Вікторовича (далі - відповідач) з вимогами визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Булахевича С.В. від 16.02.2024 у ВП № 73878813 про накладення на ТОВ "Техноторг-Дон" штрафу у сумі 5100 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу від 16.02.2024 протиправно. Відповідно до рішення РНБО України від 19.10.2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022, на Відкрите акціонерне товариство «Мінський тракторний завод», яке є виробником тракторів Беларус-82.1, строком на 10 років було застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). Отже, у нього відсутні трактори Беларус-82.1 в Україні, а застосування до ВАТ «МТЗ» вищезазначених санкцій перешкоджає позивачу ввезти ці трактори на територію України та передати у власність стягувача.

Ухвалою від 10.05.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, передбаченими для розгляду окремих категорій термінових справ.

Окрім того, суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, жодних заяв до суду від відповідача не надходило.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Від третьої особи надійшли до суду пояснення, заперечує проти задоволення позову. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що матеріали справи не містять жодних первинних документів бухгалтерського-обліку, які б підтверджували відсутність у ТОВ «Техноторг-Дон» відповідного товару. Натомість, всі доводи позивача зводяться до формальних посилань на сам факт введення санкцій проти виробника товару, що саме по собі не свідчить про поважність причин невиконання позивачем судового рішення у справі №170/499/23. Отже, штраф приватного виконавця Булахевича С.В. був накладений відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Окрім того, третя особа також просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Суд розглянув справу відповідно до вимог ст. 287 КАС України, та з врахуванням введеного на території України воєнного стану згідно Указу Президента України №54/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, в письмовому провадженні, на підставі матеріалів справи.

Заперечень від сторін щодо розгляду справи в порядку письмового провадження до суду не надходило.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевича Степана Вікторовича перебуває виконавче провадження № 73878813 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 170/499/23, виданого Шацьким районним судом Волинської області про зобов`язання ТОВ «Техноторг-Дон» передати у власність ОСОБА_2 трактор Беларус-82.1 на умовах самовивозу.

17.01.2024 відповідач виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 73878813, у якій зазначив про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

13.02.2024 на адресу приватного виконавця позивач надіслав лист, відповідно до якого боржник не має можливості виконати рішення суду у зв`язку з тим, що у нього відсутнє майно, яке необхідно передати стягувачу.

16.02.2024 відповідач виніс постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Не погодившись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з матеріалами справи в рамках виконавчого провадження ВП № 73878813 на боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» покладалось зобов`язання передати у власність ОСОБА_2 трактор Беларус-82.1 на умовах самовивозу.

Проте, на час розгляду справи, докази фактичного виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження ВП № 73878813 відсутні.

Таким чином, судом не встановлено в діях відповідача протиправної поведінки. Оскаржувана постанова була ухвалена ним у межах та спосіб, встановлений чинним законодавством.

Підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

До суду від представника третьої особи надійшла заява про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, до якої додані відповідні докази: копія Договору про надання правничої допомоги від 14.05.2024, копія платіжної інструкції на суму 15 000,00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер.

Частиною 1 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до положень ч. 11 ст. 139 КАС України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Згідно з матеріалами справи, представником третьої особи до суду подані наступні докази понесення нею судових витрат на правову допомогу:

копія Договору про надання правничої допомоги від 14.05.2024, копія платіжної інструкції на суму 15 000,00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер.

Як вже зазначалось вище, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Також нормами КАС України передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до умов договору про надання правової (правничої) допомоги від 14.05.2024, а саме Розділу 3. розмір винагороди становить фіксовану суму у розмірі 15000,00 грн. за повне супроводження справи у суді першої інстанції.

Проте, акт виконаних робіт чи опис наданих послуг із зазначенням витраченого адвокатом часу за надані послуги до суду не надано. У зв`язку з чим неможливо встановити чи обґрунтована заявлена третьою особою до стягнення сума саме у розмірі 15000,00 грн.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що встановити вартість фактично наданих адвокатом послуг на підставі договору про надання правничої допомоги не є можливим, з огляду на наведені вище обставини, а саме через відсутність в ньому деталізованого опису наданих послуг із зазначенням витраченого адвокатом часу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн не є співмірними зі складністю справи, встановлення їхньої дійсності та необхідності, розумності гонорару адвоката з обсягом наданих адвокатом послуг.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування третій особі витрат на професійну правничу допомогу частково, у розмірі 1500,00 грн. з позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (просп. Героїв України, 113/1, м. Миколаїв, 54025, ) до ОСОБА_1 приватного виконавця ВО Миколаївської області (вул. Спаська, 13, кв. 6, м. Миколаїв, 54006, РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» (просп. Героїв України, 113/1, м. Миколаїв, 54025, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десять днів з дня його проголошення.

Дата складення повного судового рішення 29.05.2024.

Суддя Н.О. Бульба