Справа № 336/7160/21
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2024 року м. Дніпросправа № 336/7160/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.12.2023 (суддя Щаслива О.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Інспектор з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Рябінін Святослав Миколайович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Рябініна Святослава Миколайовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ОДП №6148571 від 23.08.2021 та закрити провадження у цій справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2023 позов задоволено частково. Змінено постанову від 23.08.2021, яку винесено інспектором з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Рябініним Святославом Миколайовичем за ознаками правопорушення, що передбачене ст. 122 ч. 3 КупАП, відносно ОСОБА_1 . Викладено постанову в частині накладення стягнення у такій редакції: «Звільнити ОСОБА_1 від відповідальності за ст. 122 ч. 3 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Провадження у справі закрити.».

Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що стосовно позивача прийнята постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП, п.17.1 ПДР у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. Позивач погоджується з тим, що здійснив зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів, проте така зупинка була вимушена через технічні поломки автомобіля. Водночас наведені обставини позивачем в позові стосовно вимушеної зупинки спростовуються фото та відео матеріалами, з яких видно, що автомобіль позивача зупинився на смузі для маршрутних транспортних засобів, включивши аварійне світло, та з останнього вийшли люди, а коли останні повернулися автомобіль позивач продовжив рух по дорозі. Також суд першої інстанції безпідставно зазначив, що позивач скоїв малозначне правопорушення та враховуючи той факт, що остання раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, є правові підстави для зміни адміністративного стягнення зі штрафу до усного зауваження, оскільки в матеріалах справи відсутні докази що позивач раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності. Крім того, за скоєне позивачем адміністративне правопорушення приписами КУпАП передбачено саме штраф.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Вказує на те, що суд першої інстанції при розгляді справи відповідно до положень статті 22 КУпАП врахував обставини, що порушення правил безпеки руху, яке не є тяжким, позивач припустився, добросовісно вважаючи, що діє правомірно, суспільно небезпечних наслідків від цього не настало. У зв`язку з викладеним порушення, хоча формально і містить ознаки складу правопорушення, проте є малозначним, так як не посягає ні на чиї охоронювані законом права та інтереси. Також вказує на те, що враховуючи положення ч.3 ст. 286 КАС України, ст. 22 КУпАП не заборонено застосування такої до ч.3 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим доводи апелянта не спростовують висновків суду, які зроблені на підставі повног8о, всебічного та об`єктивного аналізу правових норм та фактичних обставин справи.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23 серпня 2021 року інспектором Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Рябініним С.М. відносно позивача винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ОДП №6148571 ч. 3 ст. 122 КУпАП за ознаками ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, а саме: зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів.

З вказаної постанови слідує, що позивач о 14 годині 13 хвилин 23 серпня 2021 року здійснила зупинку керованого нею транспортного засобу, а саме: TOYOTA LAND CRUISER 200 ДНЗ НОМЕР_1 на смузі для маршрутних транспортних засобів по вул. Рішельєвській в м. Одесі.

Відповідно до вказаної постанови на позивача накладено штраф у розмірі 680,00грн.

Не погодившись зі спірною постановою, позивач оскаржила її до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи частково адміністративний позов дійшов висновку про доведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення, при прийнятті спірної постанови інспектор діяв у відповідності до вимог закону та свого службового обов`язку при притягненні позивача до адміністративної відповідальності. Водночас суд, дійшов висновку про можливість застосування положень статті 22 КУпАП, враховуючи, що позивач скоїла малозначне правопорушення, яке не є тяжким, так як не посягає ні на чиї охоронювані законом права та інтереси, суспільно небезпечних наслідків від цього не настало та остання раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності. За таких обставин, задовольняючи позов частково, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни постанови в частині покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафу, вважаючи за доцільне обмежитися усним зауваженням у зв`язку з малозначністю вчиненого.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною третьою статті 122 КУпАП встановлена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Пунктом 17.1 Правил дорожнього руху встановлено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Пунктом 5 розділу 33 Правил дорожнього руху визначені інформаційно-вказівні знаки. Зокрема, дорожній 5.11 означає «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів. Смуга призначена для руху транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами, та велосипедистів, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів.

Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він установлений. Якщо знак установлений праворуч від дороги, його дія поширюється на праву смугу руху.

Водію, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, дозволено виконувати поворот із цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

При цьому, табличка 7.4.4 позначає час його дії.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Як зазначено у статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Так, з фото та відео матеріалів, які долучені до матеріалів справи видно, що позивач дійсно здійснила зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів. Вказане порушення не заперечується позивачем, водночас остання зазначає що зупинка була вимушена через технічні поломки автомобіля.

На підтвердження таких обставин позивачем до позову долучено акт надання послуг №ВА-К-01296 від 18.02.2021 року, відповідно до якого здійснено поточний ремонт автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200 ДНЗ НОМЕР_1 . Також долучено акт №000148752 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) про надання послуг евакуатору. Крім того долучено наряд замовлення № від 23.08.2021 року про заміну антифризу на TOYOTA LAND CRUISER 200 ДНЗ НОМЕР_1 .

Стосовно вказаних документів колегія суддів зазначає, що їх сукупність та інформація яка міститься в них не дає можливості суду встановити, що на час винесення спірної постанови автомобіль позивача дійсно мав технічні несправності, що змусили зупинитися на смузі для маршрутних транспортних засобів задля усунення таких несправностей.

При цьому, з наданих відеоматеріалів видно, що автомобіль позивача самостійно залишив зону зупинки для маршрутних транспортних засобів без допомоги евакуатора.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що досліджені судом докази підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині застосування судом першої інстанції до позивача статті 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до положень частин 1 та 3 статті 219 КУпАП виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, серед іншого, частинами першою і третьою статті 122 КУпАП (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 288 КУпАП постанову інспектора з паркування про накладення адміністративного стягнення (частини перша, третя та шоста статті 122, частини перша, друга та восьма статті 1521 цього Кодексу) може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи наведені приписи законодавства, уповноваженим суб`єктом, наділеним виключними дискреційними повноваженнями звільняти порушника від адміністративної відповідальності, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, є виключно органи уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Отже, приймаючи рішення про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, суд першої інстанції вийшов за межі своєї компетенції, тим самим втрутившись в дискреційні повноваження відповідача, що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №266/3228/16-а, від 26.05.2020 у справі №520/2098/17.

Також, колегія судів звертає увагу на не можливість застосування в даному випадку приписів п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України, оскільки усне зауваження, в розумінні ст. 24 КУпАП, не є заходом стягнення та останнє не передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.12.2023 скасувати, з прийняттям нового судового рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Інспектор з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Рябінін Святослав Миколайович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров