Справа № 280/2636/24
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 травня 2024 року Справа № 280/2636/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

залучити до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області;

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.02.2024 №86 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до її пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 періоди роботи з 01.10.1995 по 25.04.2008, з 02.06.2008 по 02.03.2009, та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 з 19.02.2024.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що з 29.04.2008 позивачу призначено пенсію за вислугу років, яку вона не отримувала, оскільки після її призначення працевлаштувалась за професією, що дає право на її призначення. 19.02.2024 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, оскільки 16.02.2024 набула 50-річного віку та має більше ніж 10 років пільгового стажу за Списком №2. Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 26.02.2024 №86 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із недосягненням нею пенсійного віку, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 55 років. Позивач вважає рішення відповідача про відмову їй у призначенні пенсії за віком від 26.02.2024 №86 таким, що суперечить чинному законодавству, та не відповідає критеріям правомірності дій і рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 01 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Відповідач у поданому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що за результатами розгляду заяви позивача від 19.02.2024 було прийнято рішення від 26.02.2024 №86 про відмову у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах в зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Вказує, що з 11.10.2017 призначення пенсій особам, які мали право на пенсію за віком на пільгових умовах та працювали на відповідних посадах, відбувається на підставі положень статті Закону №1058. Таким чином, Закон №1058 як спеціальний закон є пріорітетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах, відносно Закону №1788 як акту права, прийнятого пізніше у часі. На дату звернення позивача з заявою про перехід на інший вид пенсії, умови що визначають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначені п.1 ч.2 статті 114 Закону №1058. Норми статті 114 Закону №1058 на час розгляду заяви позивача є чинними, не визнані неконституційними та не скасовані. Отже на час звернення позивача за призначенням пенсії, правовідносини щодо призначення пенсії на пільгових умовах врегульовано нормами статті 114 Закону №1058, натомість Закон №1788 враховуючи приписи ч.1 ст.5 Закону №1058 може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. За таких умов позивач набуде право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 після досягнення 55 років. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що у відповідності до Порядку 22-1 підрозділом, відповідальним за розгляд заяви позивача та винесення відповідного рішення було визначено ГУ ПФУ в Полтавській області. Вказаним управлінням було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 26.02.2024 №86. ГУ ПФУ в Полтавській області встановлено що заявниця не набула віку встановленого ст.114 Закону 1058 (станом на день звернення вік заявниці - 50 років). Разом з тим, не надано документи про проведення атестації робочих місць. Узв`язку з чим вирішено відмовити позивачу в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах. Зазначено, що 11.10.2017 набув чинності Закон України від 03.10.2017 № 2148 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій, яким Закон № 1058-ІV доповнено розділом ХІV-І Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян та відповідно статті 114 та 115. Питання призначення дострокових пенсій за віком на пільгових умовах на даний час врегульовано саме п.2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV. Тому, призначити пенсію на пільгових умовах можливо з урахуванням всіх необхідних складових відповідно саме до вимог Закону № 1058-ІV. Підсумовуючи викладене, призначення пенсії позивачу можливе буде лише відповідно до Закону України № 1058-IV при наявності необхідного стажу та досягнення необхідного віку. Відповідно, рішення про відмову в призначення пенсії позивачу було прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством України.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що з 29.04.2008 позивачу призначено пенсію за вислугу років, яку вона не отримувала, оскільки після її призначення працевлаштувалась за професією, що дає право на її призначення.

19.02.2024 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, оскільки 16.02.2024 набула 50-річного віку та має більше ніж 10 років пільгового стажу за Списком №2.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок), заяви, які подаються особами, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням зазначеного Порядку заява позивача від 19.02.2024 була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Полтавській області та прийнято рішення від 26.02.2024 №86 про відмову позивачу в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 26.02.2024 №86 позивач звернулась із заявою №636 для здійснення переходу з пенсії за вислугу років на пенсію за віком на пільгових умовах (Список №2) та надала довідку про підтвердження наявного трудового стажу на пільгових умовах №2687/01-08 від 05.12.2023, яка видана КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» Запорізької міської ради. Провівши аналіз електронної пенсійної справи та доданих до заяви документів встановлено, що заявниця не набула віку, встановленого статтею 114 Закону (станом на день звернення вік заявниці 50 років). Разом з тим, не надано документи про проведення атестації робочих місць.

Позивач вважає рішення відповідача від 26.02.2024 №86 про відмову позивачу в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах протиправним, у зв`язку з чим звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 було визнано неконституційними положення статті 13 Закону № 1788-XII, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та пунктом 3 цього рішення вирішено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону N 1788-XIIдля осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі, в наступній редакції:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Позивач набула 50-річного віку 16.02.2024, що підтверджується копією паспорту СА520264. За призначенням пенсії за віком позивач звернулась 19.02.2024, що підтверджується відповідною заявою.

У рішенні від 26.02.2024 №86 відповідач не заперечує наявності у позивача необхідної кількості загального стажу, окрім того, згідно із даними пенсійної справи позивача за вислугу років її стаж по 28.02.2011 становить 30 років 2 місяці 6 днів, тобто стаж достатній для призначення пенсії згідно із п. б ст. 13 Закону №1788.

Необхідний для призначення пенсії пільговий стаж позивача складає 13 років 3 місяці 24 дні за період її роботи з 01.10.1995 по 25.04.2008 (12 років 6 місяців 24 дні), з 02.06.2008 по 02.03.2009 (9 місяців) за професією сестри медичної, яка безпосередньо обслуговує хворих у інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах, що передбачено Списком №2, затвердженим Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 та від 16.01.2003 №36.

Вказаний пільговий стаж позивача підтверджується довідкою від 05.12.2023 №2687/01-08, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» Запорізької міської ради.

Водночас, відповідач у рішенні від 26.02.2024 №86 посилається на пенсійний вік, передбачений ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 55 років, у зв`язку із чим відмовляє в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд зазначає, що мотиви відповідача суперечать нормам чинного законодавства та висновкам Конституційного Суду України, викладеним у Рішенні від 23.01.2020 № 1-р/2020, які відповідно до ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» є рівною мірою обов`язковими до виконання.

Судом врахововано правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2021 за результатами розгляду зразкової справи № 360/3611/20 (провадження №11-209заі21).

У постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого існує колізія щодо визначення пенсійного віку для набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, а саме: застосуванню підлягають норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно із ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

За вказаних обставин, виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020.

Із змісту рішення від 26.02.2024 №86 вбачається, що відповідачем пільговий стаж позивачки не визначено, міститься посилання на відсутність атестації робочих місць.

Суд зазначає, що відповідно до п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим Постановою КМУ від 01.08.1992 №442 відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Довідка КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» ЗМР від 05.12.2023 №2687/01-08 видана відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженому постановою КМУ від 12.08.1993 №637 (далі-Порядок №637).

Відповідно до п. 20 Постанови №637, у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Довідка від 05.12.2023 №2687/01-08 містить обов`язкові реквізити та відповідає вимогам Додатку №5 Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.

Відповідно до записів №3-6 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивач з 01.10.1995 по 25.04.2008 та з 02.06.2008 по 02.03.2009 працювала в інфекційному відділенні лікарні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області є необґрунтованими, як наслідок рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.02.2024 №86 є протиправним та таким, що не відповідає критеріям визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, дотримання яких перевіряє адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності за правилами статей 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем було порушено права позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

В спірному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України України в Полтавській області та за результатом її розгляду прийнято рішення від 26.02.2024 №86. Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Тобто, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області, проте обов`язок виплати пенсії, у випадку її призначення залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

За таких обставин, виплата пенсії повинна проводитись Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області після отримання від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішення про призначення пенсії та матеріалів пенсійної справи.

При цьому, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на установлені обставини справи, наведені норми законодавства, вимоги позивача, та оскільки подана позивачем заява з документами по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, суд дійшов до висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення порушеного прав позивача, є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.02.2024 №86 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до її пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 періоди роботи з 01.10.1995 по 25.04.2008, з 02.06.2008 по 02.03.2009, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 з 19.02.2024.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36000, м.Полтава, вул.Гоголя, буд.34, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.02.2024 №86 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до її пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 періоди роботи з 01.10.1995 по 25.04.2008, з 02.06.2008 по 02.03.2009, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з 19.02.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова