Справа № 340/2933/24
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

28 травня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/2933/24

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Казанчук Г.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Урсаленка Богдана Олександровича, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 ''Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану'' військовослужбовцю ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ яким перерахувати та виплатити позивачу з 22.06.2022 по 02.08.2023 року та з 02.11.2023 по 07.11.2023 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року ''Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану'' в розмірі 100000 гривень пропорційною в розрахунку на місяць військовослужбовцю ОСОБА_1 .

Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу і наказом по стройовій частині від 02.08.2023 року №241, яким його знято з усіх видів забезпечення та виплачені основні та додаткові види грошового забезпечення. Водночас, представник позивача зазначає, що при звільненні з ОСОБА_1 проведено розрахунок не у повному обсязі, оскільки не була виплачена додаткова винагорода у розмірі 100000 грн за період з 22.06.2022 по 02.08.2023 року та з 02.11.2023 по 07.11.2023.

При вибутті із військової частина НОМЕР_2 ОСОБА_1 був виданий грошовий атестат від 04.08.2023 року №3027.

Ухвалою судді від 13.05.2024 року позовна заява залишена без руху у зв`язку з відхиленням доводів представника позивача щодо наявності поважної причини пропуску строку звернення до суду та, з огляду. на пропуск строку звернення до суду.

20.05.2024 року та 21.05.2024 року до суду надійшли, ідентичні за змістом, заяви представника позивача адвоката Урсаленка Б.О. про поновлення строку звернення до суду, які обґрунтовані тим, що додаткова допомога згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2024 року №168 не відноситься до виплат передбачених КЗпП, посиланням на необхідність уникнення надмірного формалізму щодо дотримання строків звернення до суду, а також тим, що позивач і по теперішній час перебуває на військовій службі. Крім того, представник позивача знову зазначив, що позивач за правовою допомогою до адвоката звернувся 21.12.2023 року.

Дослідивши зміст заяв про поновлення процесуального строку, суддя зазначає наступне.

Правовідносини у даній справі стосуються нарахування та виплати грошового забезпечення, що за своєю суттю є спір щодо стягнення заробітної плати. При цьому, додаткова грошова допомога відноситься до додаткових видів грошового забезпечення.

КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів особи.

Згідно частинами 1-2 статті 233 КЗпП України Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02.08.2023 року №241 ОСОБА_1 виключено з особового складу в/ч НОМЕР_1 із виплатою основних та додаткових видів грошового забезпечення. 04.08.2023 року ОСОБА_1 виданий грошовий атестат про його грошове забезпечення.

Отже, з 03.08.2023 року розпочався відлік тримісячного строку для звернення до суду, останній день строку звернення до суду є 03.11.2023 року. Натомість представник позивача сформував позов в електронній системі ''Електронний суд'' 03.05.2024 року, тобто після спливу 6 місяців, з дня закінчення процесуального строку звернення до суду (після спливу 9 місяців, з дня виникнення права на звернення до суду).

Представник позивача надав виписку із медичної карти стаціонарного хворого №1930 згідно якої з 02.11.2023 року по 07.11.2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні.

Суддя, погоджується з тим, що два останні дні строку звернення до суду позивач не мав можливість звернутись до суду, проте, жодних обставин, які б перешкоджали зверненню до суду, ні до цього дня 02.11.2023 року (майже три місяці), ні після 07.11.2023 року (майже 6 місяців), представником позивача не вказано.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків спричинено досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава за допомогою встановлення відповідних процесуальних строків, може обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття, "дізналася" та "повинна була дізнатись" про порушення права.

Зокрема, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї немає перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Теорією та практикою вироблені правила, згідно яких причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише процесуальні строки, порушені з поважних причин. Натомість, представник позивача не вказав жодної причини, яка б об`єктивно перешкоджала позивачу протягом трьох місяців звернутись до суду.

Як вказує представник позивача, ОСОБА_1 звернувся до адвоката 21.12.2023 року, вказана календарна дата знаходиться також поза межами строку звернення до суду. При цьому, до суду представник позивача звернувся після спливу більш як чотирьох місяців, а матеріали позову не містять доказів того, що протягом цього строку відбувалась якась роботи по збору доказів.

Представник позивача долучив до позову заяву від 21.12.2023 року про досудове врегулювання спору, проте Законом України ''Про військовий обов`язок і військову службу'' не передбачено досудового порядку врегулювання спору. При цьому, матеріали позову взагалі не містять доказів направлення/вручення в/ч НОМЕР_1 вказаної заяви.

Представник позивача у позові ''щодо відомостей про вжиття заходів із досудового врегулювання даного цивільного спору'' зазначає, що був направлений адвокатський запит, проте ні адвокатського запиту, ні доказів його направлення до матеріалів справи не надано. Строк надання відповіді на адвокатський запит становить 5 днів.

Суддя зазначає, що адвокатський запит та заява про досудове врегулювання спору мають різний правовий та процесуальний статус.

Підставою для поновлення строку мають бути такими, що реально перешкоджали чи унеможливлювали звернутись протягом досить тривалого часу до суду з даним позовом. Представник позивача таких причин взагалі не вказав.

Так, при належному та добросовісному відношенню до своїх прав та виконання своїх обов`язків позивач не був позбавлений можливості подати адміністративний позов у строк, встановлений законодавством, проте таким правом не скористався.

Представник позивача, у заяві про поновлення строків вказує, що ОСОБА_1 продовжує перебувати на військовій службі, що підтверджується випискою №1930.

В ухвалі судді про залишення позову без руху суддею вказано про відсутність доказів проходження позивачем військової служби та вказана про необхідність надати суду письмові пояснення підтвердженні документальними доказами де зараз проходить службу позивач та з якого часу.

Так, у медичній виписці №1930 дійсно вказано, що станом на день її складання 07.11.2023 року ОСОБА_1 працює/проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте, інших доказів, які б підтверджували проходження військової служби після вказаної дати до суду не надано.

Проходження військової служби є різновидом публічної служби, а тому сам факт проходження військової служби не є перешкодою до звернення до суду. Проходження служби в ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за місцем проживання позивача, без виконання бойових розпоряджень чи перебування на другій чи третій лінії оборони, жодним чином не перешкоджають особі звернутись до суду, чи як у цій справі до адвоката. Сам по собі факт проходження служби в ІНФОРМАЦІЯ_3 не відрізняється від проходження інших видів публічної служби в органах Національної поліції, Державної служби з надзвичайної ситуації та інші.

Представник позивача не навів жодних обставин наявності істотних перешкод та труднощів, які б були підтверджені належними доказами та свідчили про неможливість своєчасного звернення до суду.

Положення частини 2 статті 123 КАС України кореспондують приписам пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, якими передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, а доводи, наведені представником позивача у заяві про усунення недоліків позовної заяви, є не переконливими, а тому позовну заяву слід повернути на підставі ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Суддя зауважує, що позивач не позбавлена права повторного звернення до суду із даним позовом при наявності поважних підстав пропуску строку, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248, 256, 294, 295 КАС України, суддя -

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) повернути.

Копію ухвали судді невідкладно надіслати особі, що подала позовну заяву.

Копія позовної заяви та інших процесуальних заяв залишається в суді.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту підписання її суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного у строк, передбачений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК