Справа № 200/1671/24
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року Справа№200/1671/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Ушенка С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (; юридична адреса: 01001, місто Київ, вул. Городецького, б. 13) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить визнати протиправною відмову, викладену у листі № 40630/32378-33-24/20.4.1 від 15.03.2024, щодо ненадання інформації, що запитувалась у зверненнях приватного виконавця Матвійчук Наталії Євгеніївни від 15.02.2024 і від 23.02.2024, та зобов`язати повторно розглянути звернення по суті.

Позивачка в обґрунтування позову зазначила, що 15.12.2023 і 20.12.2023 нею направлені звернення до колишніх членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців, відповіді на які станом на час звернення до суду не надані. Зазначене стало підставою для направлення позивачкою на офіційну електронну адресу Міністерства юстиції України звернень від 15.02.2024 та від 23.02.2024 з проханням посприяти в отриманні відповідей від вищезазначених осіб на її звернення та вжити заходи щодо недопущення у майбутньому ігнорування членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців відповідних звернень. Проте, відповідач листом від 15.03.2024 № 40630/32378-33-24/20.4.1 відмовив їй у розгляді звернення на підставі того, що Законом та Положенням не передбачено повноважень Міністерства юстиції щодо контролю за діяльністю членів Дисциплінарної комісії.

Позивачка вважає таку відмову протиправною з огляду на те, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, який вмотивований тим, що позивачкою не було надано суду жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження обставин того, що Міністерство юстиції України порушило будь-які її права, оскільки Законом та Положенням № 3791/5 не передбачено повноважень Міністерства юстиції України щодо здійснення контролю за діяльністю членів Дисциплінарної комісії, про що було повідомлено позивачку листом від 15.03.2024 № 40630/32378-33-24/20.4.1.

Позивачкою подано відповідь на відзив, відповідно до якої вона вважає доводи відповідача необґрунтованими та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Міністерство юстиції України надало заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач вважає, що твердження позивачки є хибними у зв`язку з тим, що Дисциплінарна комісія приватних виконавців не відноситься до територіального органу Міністерства юстиції України, не відноситься до підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а отже не може бути йому підконтрольна.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорту громадянина України.

З 27.10.2020 по 19.05.2023 позивачка здійснювала діяльність приватного виконавця виконавчого округу Донецької області, після чого нею змінено виконавчий округ Донецької області на виконавчий округ Одеської області.

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

15.12.2023 позивачкою направлені звернення до членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців України Ковальського Максима Романовича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а 20.12.2023 до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

Не отримавши відповідь на вказані звернення, позивачка 14.02.2024 звернулася до Асоціації приватних виконавців України і просила посприяти в отриманні відповідей на них та вжити заходи щодо недопущення у майбутньому ігнорування членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців звернень від приватних виконавців.

На вказане звернення Асоціація приватних виконавців України надала відповідь від 16.02.2024 № 71, в якій повідомила про відсутність у неї компетенції щодо здійснення контролю за діяльністю членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців і визначила Міністерство юстиції України як орган, до компетенції якого відноситься питання, яке ставилося на розгляд.

15.02.2024 та 23.02.2024 позивачка засобами електронного зв`язку на офіційну електронну адресу відповідача направила звернення, в яких просила посприяти в отриманні відповідей на її листи від 15.12.2023 та від 20.12.2023, направлені ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та вжити заходи щодо недопущення у майбутньому ігнорування членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців звернень від приватних виконавців. Крім того, у зверненні від 23.02.2024 позивачкою було зазначено, що вона 14.02.2024 зверталася з аналогічного питання до Асоціації приватних виконавців України, яка листом від 16.02.2024 повідомила про відсутність у неї компетенції щодо здійснення контролю за діяльністю членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців і визначила Міністерство юстиції України як орган, до компетенції якого відноситься питання, яке ставилося на розгляд.

За результатами розгляду звернень позивачки від 15.02.2024 та від 23.02.2024 Міністерство юстиції України надало відповідь, викладену у листі від 15.03.2024 №40630/32378-33-24/20.4.1, в якій зазначило, що Законом та Положенням № 3791/5 не передбачено повноважень Міністерства юстиції щодо здійснення контролю за діяльністю членів Дисциплінарної комісії.

Позивачка вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Статтею 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян». Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

За приписами ст. 15 даного Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно до ст. 16 даного Закону скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

За приписами ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам; невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій; виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Судом встановлено, що відповідь Міністерства юстиції України, викладена у листі від 15.03.2024 № 40630/32378-33-24/20.4.1, надана у строк, що визначений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Водночас, надаючи аналіз суті звернень і наданій на них відповіді, суд вважає за необхідне зауважити на такому.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 228 (далі - Положення №228), Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації.

Згідно з пунктом 4 Положення № 228 Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: надає роз`яснення з питань, пов`язаних з діяльністю Мін`юсту, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства, а також стосовно актів, які ним видаються; аналізує результати діяльності та вживає заходів для підвищення ефективності функціонування територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства; організовує розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних із діяльністю Мін`юсту, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються; здійснює контроль за діяльністю державних виконавців; забезпечує контроль за роботою структурних підрозділів територіальних органів Мін`юсту, що забезпечують здійснення повноважень у сфері примусового виконання рішень; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Пунктом 5 Положення № 228 передбачено, що Мін`юст з метою організації своєї діяльності, зокрема, організовує та контролює роботу державних виконавців, вживає заходів щодо її поліпшення, здійснює керівництво та проводить перевірку діяльності структурних підрозділів територіальних органів Мін`юсту, що забезпечують здійснення повноважень у сфері організації примусового виконання рішень; забезпечує представництво, самопредставництво інтересів Мін`юсту в судах України, зокрема через територіальні органи Мін`юсту; організовує ведення діловодства та архіву відповідно до встановлених правил.

Приватний виконавець, як суб`єкт незалежної професійної діяльності, відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 2 червня 2016 року № 1403-VIII (далі Закон № 1403-VIII) контролюється Мін`юстом шляхом проведення планових і позапланових перевірок у чітко визначеному порядку.

Відповідно до статті 39 Закону № 1403-VIII Дисциплінарна комісія приватних виконавців України (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України, як незалежний орган, для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків.

Порядок утворення при Міністерстві юстиції України Дисциплінарної комісії, її завдання, функції та порядок діяльності визначено Положенням про Дисциплінарну комісію приватних виконавців України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.11.2017 № 3791/5 (далі Положення № 3791/5).

У своїй діяльності Дисциплінарна комісія керується Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, цим Положенням, а також наказами Мін`юсту.

Відповідно до пункту 3 Положення № 3791/5 основними завданнями Дисциплінарної комісії є:

- розгляд питань про притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків;

- прийняття рішень про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення. Відповідно до покладених на неї завдань Дисциплінарна комісія: - розглядає подання Міністерства юстиції України, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності;

- у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направлення їх на перевірку Міністерству юстиції України чи Раді приватних виконавців України;

- прийняття рішення на підставі подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Згідно пункту 32 Положення № 3791/5 матеріально-технічне та інформаційне забезпечення, організацію документообігу та зберігання документів Дисциплінарної комісії здійснює Мін`юст.

Отже, Дисциплінарна комісія утворюється при Міністерстві юстиції України, нормативне регулювання її діяльності здійснює Мін`юст, персональний склад комісії затверджується наказом Міністерства юстиції України, матеріально-технічне та інформаційне забезпечення, організацію документообігу та зберігання документів Дисциплінарної комісії здійснює Мін`юст, головою Дисциплінарної комісії є Міністр юстиції або його заступник.

Таким чином, виходячи із сукупного аналізу зазначеного вище нормативного регулювання діяльності Дисциплінарної комісії, суд приходить до висновку, що вона належить до сфері управління Міністерства юстиції України, яке в силу приписів п. 4 Положення № 228 організовує розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних, зокрема, із діяльністю установ та організацій, що належать до сфери його управління.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність у нього компетенції щодо здійснення контролю за членами Дисциплінарної комісії, проте зауважує, що це стосується саме втручання у діяльність комісії як незалежного органу щодо розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків відповідно до статті 39 Закону № 1403-VIII.

Втім, звернення позивачки, відповідь на які стала підставою для її звернення до суду з даним позовом, не містять прохань щодо здійснення контролю за членами Дисциплінарної комісії або надання інформації чи втручання у діяльність Дисциплінарної комісії, що пов`язана зі здійсненням її безпосередніх функції з розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків, а стосуються саме функцій Міністерства юстиції України щодо організації розгляду звернень громадян з питань, пов`язаних, зокрема, із діяльністю установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Міністерство юстиції України у даних спірних правовідносинах є належним відповідачем, оскільки в силу приписів п. 4 Положення № 228 наділено повноваженнями щодо організації розгляду звернень громадян з питань, пов`язаних, зокрема, із діяльністю установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вже зазначалось судом вище по тексту рішення, відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Слід зазначити, що спірна відповідь відповідача є такою, що не відповідає вищенаведеним приписам діючого законодавства.

Таким чином, оскільки Дисциплінарна комісія входить до сфери управління Міністерства юстиції України, тому бездіяльність відповідача щодо розгляду по суті звернень позивачки від 15.02.2024 та від 23.02.2024, тобто фактично відмова у їх розгляді, з посиланням на відсутність повноважень щодо здійснення контролю за членами Дисциплінарної комісії є протиправною.

Окремо слід звернути увагу позивачки на те, що оскільки нею жодна інформація у зверненнях до відповідача не запитувалася, а фактично була подана скарга на бездіяльність членів Дисциплінарної комісії, то посилання в обґрунтування позовних вимог на Закон України «Про доступ до публічної інформації» є неприйнятними.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, доводи позивача не було спростовано відповідачем.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду жодних належних і достатніх доказів в підтвердження своєї правової позиції, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і, відповідно, підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 28 березня 2024 року позивачеві відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Частиною другою статті 133 КАС України визначено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано, зокрема, фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2024 встановлений у розмірі 3028 гривні.

З огляду на те, що позовна заява містить одну вимогу немайнового характеру, судовий збір за подання такого позову становить 1211,20 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позивачка звернулася до суду в електронній формі, то розмір судового збору має складати 968, 96 грн.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, суд вважає за можливе покласти судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Враховуючи наведене вище, судовий збір у сумі 968, 96 грн. підлягає стягненню на користь Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 258, 293-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (; юридична адреса: 01001, місто Київ, вул. Городецького, б. 13) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Міністерства юстиції України (; юридична адреса: 01001, місто Київ, вул. Городецького, б. 13), викладену у листі від 15.03.2024 № 40630/32378-33-24/20.4.1, щодо надання інформації, що запитувалась у зверненнях приватного виконавця Матвійчук Наталії Євгеніївни (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 15.02.2024 і від 23.02.2024.

Зобов`язати Міністерство юстиції України (; юридична адреса: 01001, місто Київ, вул. Городецького, б. 13) повторно розглянути по суті звернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 15.02.2024 і від 23.02.2024, з урахуванням висновків суду.

Стягнути з Міністерства юстиції України (; юридична адреса: 01001, місто Київ, вул. Городецького, б. 13) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) , 01021, м. Київ, вул. Липська, б. 18/5, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Ушенко