Справа № 240/5506/24
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Житомир справа № 240/5506/24

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Пулинської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять:

- визнати протиправним та скасувати рішення 36 сесії 8 скликання Пулинської селищної ради () від 19 вересня 2023 року № 1257;

- як наслідок визнання протиправним та скасування рішення 36 сесії 8 скликання Пулинської селищної ради (ЄДРПОУ 04347172) від 19 вересня 2023 року № 1257, зобов`язати Пулинську селищну раду (ЄДРПОУ 04347172) прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :10:000:0526, :10:000:0524 у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі спільної заяви від 18.04.2019 року (зареєстрована Мартинівською сільською радою 18.04.2019 року за № 223), надати у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку з кадастровим номером :10:000:0526 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, надати у власність ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) земельну ділянку з кадастровим номером :10:000:0524 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачами зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки єдина підстава для відмови у затвердженні відповідачем проекту землеустрою та наданні земельних ділянок у власність, визначена частиною 9 ст.118 Земельного кодексу України, станом на 18.04.2019 року була відсутня, а інших визначених Земельним кодексом України підстав для відмови не встановлено. Відмічено, що погодження проекту землеустрою відбулося 11.04.2019, що підтверджено Висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 11.04.2019 №2182/82-19, в п.8 якого зазначено, що проект землеустрою в цілому відповідає вимогам законодавства та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

Ухвалою суду від 22.03.2024 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху та запропоновано позивачам усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом семи днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

25.03.2024 через підсистему "Електронний суд" представник позивачів ОСОБА_3 надав заяву на усунення недоліків, приєднавши до цієї заяви необхідні документи.

Ухвалою суду від 02.04.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 09.05.2024 та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Копія ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі доставлена до Електронного кабінету представника позивача та позивачів 02.04.2024.

Копія ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі доставлена до Електронного кабінету Пулинської селищної ради 02.04.2024.

05.04.2024 через підсистему "Електронний суд" від представника позивачів надійшла заява, в якій просить визнати поважними причини неподання доказів у визначений строк та приєднати до матеріалів справи такі докази.

Ухвалою суду від 24.04.2024 задоволено клопотання представника позивачів адвоката Волкова П.О. про участь в судовому засіданні 09 травня 2024 року о 10:30 в режимі відеоконференції.

25.04.2024 через підсистему "Електронний суд" представник відповідача направив відзив на позовну заяву.

26.04.2024 через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява, в якій представник просить долучити до справи докази направлення відзиву представнику позивачів.

01.05.2024 через підсистему "Електронний суд" від представника позивачів надійшла заява, в якій просить визнати факт ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, розгляд справи провести без врахування відзиву.

09.05.2024 справа в судовому засіданні не слухалася, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Розгляд справи відкладено на 27.05.2024.

У судовому засіданні представник позивачів підтримав клопотання про розгляд справи за наявними у справі матеріалами, без врахування відзиву, оскільки строк його подання пропущений без поважних причин.

Представник відповідача заперечував, стверджував, що матеріали позову отримав 19.04.2024, тому відзив поданий в межах, встановленого ухвалою, строку.

Суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, про розгляд справи за наявними матеріалами, оскільки доказів на підтвердження поважності пропуску строку подання відзиву, представником відповідача не надано. Доказів отримання матеріалів позову 19.04.2024 Пулинською селищною радою також надано не було.

Представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Заслухавши пояснення учасників справи, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно із ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зважає на наступне.

08.10.2018 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0522 на 4 земельні ділянки, зокрема по 2,0 га для відведення у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За результатом розгляду заяви, рішенням Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області від 27.11.2018 № 273 позивачам (через представника ОСОБА_3 ) відповідний дозвіл надано.

11.03.2019 позивачі уклали з ПП "ОК`ленд" договір на виконання робіт із розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок з кадастровими номерами :10:000:0526 та :10:000:0524.

Розроблений проект погоджено експертом державної експертизи ОСОБА_4 , що підтверджується висновком від 11.04.2019 № 2182/82-19.

18.04.2019 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали відповідачу заяву про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :10:000:0526 ОСОБА_1 , земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :10:000:0524 ОСОБА_2 .

27.06.2019 Мартинівською сільською радою прийнято рішення №414 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :10:000:0526 та :10:000:0524 за межами с. Видумка на території Мартинівської сільради у зв`язку із тим, що рішенням від 28.05.2019 № 336 вказані земельні ділянки віднесені до переліку земельних ділянок для створення громадських пасовищ.

Рішенням від 25.10.2019 Житомирський окружний адміністративний суд в адміністративній справі №240/8903/19 частково задовольнив позовні вимоги:

визнав протиправним та скасував рішення Мартинівської сільради від 27.06.2019 № 414 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»;

зобов`язав Мартинівську сільраду повторно розглянути спільну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 18.04.2019 про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :10:000:0526 ОСОБА_1 , земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :10:000:0524 ОСОБА_2 , та за результатами її розгляду прийняти рішення встановленої форми з урахуванням норм ЗК України та висновків суду у цій справі;

в іншій частині позовних вимог відмовив.

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 23.06.2020 скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалив в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовив.

Постановою від 22 вересня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду скасував постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2020 у справі №240/8903/19 в частині скасування рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 щодо задоволених позовних вимог. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 у справі №240/8903/19 - залишив в силі, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови Верховного Суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 замінено боржника Мартинівську сільську раду у виконавчих листах виданих у адміністративній справі №240/8903/19, на його правонаступника Пулинську селищну раду (, адреса: смт.Пулини, вул.Незалежності, 13).

Пулинська селищна рада на 36 сесії 8-го скликання рішенням від 19 вересня 2023 р. розглянувши спільну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 щодо затвердження погодженого проекту землеустрою та надання земельних ділянок у власність по ВП72610722 на виконання рішення ЖОАС від 25.10.2019 року у справі №240/8903/19, вимоги державного виконавця за вих.15349 від 12.09.2023, відмовила ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у затвердженні погодженого проекту землеустрою зважаючи на той факт, що земельні ділянки з кадастровими номерами :10:000:0526 та :10:000:0524 з 30.08.2021 знаходяться в оренді.

Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами шостою та сьомою статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства.

Положеннями частини восьмої статті 118 ЗК України закріплено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно із частиною дев`ятою статті 118 ЗК України (у редакції, що була чинна до 27 травня 2021 року) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Так, частиною шостою статті 186 ЗК України визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

При цьому, положеннями частини вісімнадцятої статті 186 ЗК України врегульовано, що кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

Таким чином, відповідно до частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту (частина четверта статті 186-1 ЗК України).

При цьому частиною п`ятою статті 186-1 ЗК України передбачено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи (частина шоста статті 186-1 ЗК України).

Нормами частини сьомої статті 186-1 ЗК України визначено, що кожен орган, зазначений у частинах першій - третій цієї статті здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Аналізуючи наведені правові норми, можна дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивованої відмови у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність рішення про затвердження погодженого проекту землеустрою або рішення про відмову у переданні земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Тобто єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою могло бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України норми цього Кодексу, у редакції до 27 травня 2021 року, не містили. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів мала здійснюватися виключно на етапі погодження такого проекту, прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово викладений у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 січня 2020 року у справі № 316/979/18, від 27 січня 2021 року у справі № 560/1334/19, від 01 лютого 2021 року у справі № 560/1282/19, від 16 вересня 2021 року у справі № 260/18/19, від 13 вересня 2022 року у справі № 369/2390/18.

Суд наголошує, що згідно положень земельного законодавства, в разі погодження проекту землеустрою у відповідності до статті 186-1 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, позбавлений можливості приймати альтернативні рішення окрім рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позивачі стверджують, що оскаржуваним рішенням відповідача від 19 вересня 2023 року №1257 було протиправно відмовлено у затверджені проекту землеустрою, оскільки такий був погоджений в порядку, визначеному статтею 186-1 ЗК України, а відтак у відповідача були відсутні законно визначені підстави для відмови у його затвердженні.

Разом з цим, матеріалами справи підтверджено, що позивачами повністю дотримано регламентовану законодавством процедуру виготовлення та погодження проекту землеустрою.

Жодних зауважень у відповідних органів до розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під час його погодження не виникало.

Так, проект погоджено з експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області Козловим Г.П. (висновок від 11.04.2019 року №2182/82-19) та з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки - ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області, яке листом від 19.03.2024 №29-24-0.3 -958/2-24 повідомило, що згідно пункту 10 висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 11.04.2019 року №2182/82-19 проект землеустрою був погоджений.

Тобто, позивачі обґрунтовано розраховували на позитивне рішення у питанні передачі земельної ділянки у власність, з огляду на дотримання ними визначеної законодавством процедури.

Враховуючи наведене та оскільки у період до 27 травня 2021 року (внесення змін до ЗК України) позивачем було погоджено відповідний проект землеустрою у визначеному законом порядку, суд вважає безпідставним та протиправним оскаржуване рішення відповідача про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність.

Таким чином, за наявності погодженого у порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами :10:000:0526 та :10:000:0524 у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідач був позбавлений можливості приймати альтернативні рішення окрім рішення про затвердження позивачам проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

Однак, оспорюваним рішенням Пулинської селищної ради 36 сесії 8-го скликання від 19 вересня 2023 р. №1257 позивачам було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та наданні земельних ділянок у власність зважаючи на той факт, що зазначені земельні ділянки з 30.08.2021 знаходяться в оренді (згідно витягів з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права).

З огляду на встановлені обставити, рішенням Пулинської селищної ради від 19 вересня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою з підстави, яка не передбачена ЗК України.

Таким чином, суд вважає безпідставним та протиправним оскаржуване рішення відповідача про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до положень частин першої та другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення 36 сесії 8 скликання Пулинської селищної ради від 19 вересня 2023 року №1257, оскільки оскаржуване рішення не відповідає наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Пулинську селищну раду прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :10:000:0526, :10:000:0524 у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі спільної заяви від 18.04.2019 року (зареєстрована Мартинівською сільською радою 18.04.2019 року за № 223) та надати у власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :10:000:0526 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, надати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :10:000:0524 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, то суд зазначає слідуюче.

Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно з законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак як і будь-який інший спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Проте, як зазначено вище, підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

У даній справі таких підстав не встановлено. З огляду на зазначене є підстави вважати, що у відповідача відсутні повноваження діяти на власний розсуд, а отже і відсутні перешкоди у прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою.

В контексті вимог частини четвертої статті 245 КАС України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача затвердити позивачам проект землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у приватну власність. Такий спосіб захисту відповідає вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивачів в правах.

Разом із тим, відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу Перехідні положення ЗК України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, як безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

У зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

Дію воєнного стану в подальшому було неодноразово продовжено.

Отже, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII.

Відтак, з урахуванням згаданих норм підпункту 5 пункту 27 розділу Перехідні положення ЗК України до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Водночас, суд зауважує, що у цій справі спірні правовідносини виникли ще до внесення відповідних змін в частині установлення тимчасової заборони, зокрема, безоплатної передачі у приватну власність земель державної та комунальної власності.

У зв`язку з викладеним суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини шостої статті 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Таким чином, оскільки обставини дії в Україні воєнного стану унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду щодо зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то в силу положень частини третьої статті 378 КАС України наявні підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до припинення (скасування) в Україні воєнного стану.

Беручи до уваги зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо вимоги встановити судовий контроль, суд зазначає слідуюче.

Частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим слід відмітити, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням рішення у даній справі.

Згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивачів понесені ними судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1937,92 грн (відповідно до платіжної інструкції №0.0..1 та №0.0..1) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) , ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Пулинської селищної ради (вул. Шевченка, 104,с-ще Пулини,Житомирська обл., Житомирський р-н,12001. РНОКПП/) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення 36 сесії 8 скликання Пулинської селищної ради від 19 вересня 2023 року № 1257.

Зобов`язати Пулинську селищну раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :10:000:0526 ОСОБА_1 , земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га з кадастровим номером :10:000:0524 ОСОБА_2 , та надати зазначені земельні ділянки у власність відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні або скасування заборони на розгляд цього питання під час дії воєнного стану.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Пулинської селищної ради сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Пулинської селищної ради сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Липа