Справа № 200/2600/24
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року Справа№200/2600/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про:

- зобов`язання виплатити грошове забезпечення на оздоровлення за 2023 рік;

- зобов`язання виплатити грошове забезпечення за невикористану основну відпустку у кількості 20 діб за 2023 рік;

- зобов`язання виплатити грошове забезпечення за невикористану додаткову відпустку у кількості 14 діб;

- зобов`язання виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно у 2022-2023 роках;

- зобов`язання виплатити надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі 65% згідно витягу з наказу № 24 від 24.01.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 28.02.2022 року по 24.01.2024 року проходив військову службу за демобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 .

Наголошує, що 24.01.2024 року наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 24.01.2024 року № 24 позивача було виключено зі списків складу військової частини НОМЕР_1 та переведено до військової частини НОМЕР_2 .

Зазначає, що у жовтні 2023 року випадково дізнався, що відповідач виплачував військовослужбовцям матеріальну допомогу на оздоровлення, тому подав рапорт командиру вогневої підтримки ОСОБА_2 , однак не отримав її у 2023 році.

Після звільнення, 25.01.2024 року позивач звернувся до стройової частини військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання грошового забезпечення, проте його не пустили до частини оскільки він вже не був військовослужбовцем відповідача та вибув до нового місця служби.

11 березня 2024 року позивач на електрону пошту військової частини НОМЕР_1 подав рапорт про виплату йому грошового забезпечення на оздоровлення за 2023 рік, проте не отримав відповіді на даний рапорт.

Посилаючись на пункт 242 Положення про проходження військової служби громадянами України у Збройних Силах України та статтю 116 КЗпП України, зазначає, що особа звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням.

Зазначає, що при звільненні позивач не отримав матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік, компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпусток та грошову компенсацію за неотримане речове майно у 2022-2023 роках, тому вважає порушеним своє право на їх отримання та у зв`язку з чим, змушений звернутися суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмового провадження).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідач надав письмовий відзив 15.05.2024 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач в проміжок часу з 28.02.2022 по 24.01.2024 проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2024 №24 позивача виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення, як такого, хто справи та посаду здав та вибув до нового місця служби - військової частини НОМЕР_2 .

Зазначає, що позивачем не вжито заходів для досудового вирішення спору, що додатково свідчить про передчасність звернення до суду.

Вказує, що до позовної заяви долучено рапорт від 11.03.2024, де міститься дві вимоги виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік та грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2023 рік у кількості 20 діб (без уточнення виду відпустки).

Відповідач погоджується, що грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік позивач не отримував, що підтверджується також витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2024 №24.

Наголошує, що Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

При цьому, механізм виплати грошової допомоги на оздоровлення здійснюється у відповідності до розділу ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260.

Так, пунктом 1 розділу ХХІІІ Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям, які набули право на отримання щорічної основної відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 вказаного вище розділу, грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини.

Отже, реалізація права на отримання грошової допомоги для оздоровлення здійснюється шляхом подання відповідного рапорту на ім`я безпосереднього командира (начальника) саме протягом поточного року.

Відповідач також не спростовує, що позивач 11.03.2024 надіслав на електронну поштову адресу військової частини НОМЕР_1 свій рапорт, датований 11.03.2024 в якому, зокрема, просив виплатити йому грошове забезпечення для оздоровлення за 2023 рік.

При цьому, зазначає, що станом на 11.03.2024 позивач був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 і відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зокрема, статті 14, якою визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника, мав звертатися не до відповідача, а за належністю. Крім цього, рапорт подано всупереч порядку, визначеного нормативно-правовими актами, адже прохання виплатити грошову допомогу за 2023 рік подано в 2024 році.

Зазначений рапорт позивача 11.03.2024 був зареєстрований за №1239, розглянутий відповідачем та листом від 12.03.2024 №738 надана відповідь, копія якої долучена до відзиву на позовну заяву,де позивачу чітко зазначено, що його вимоги не можуть бути задоволені та надано відповідне правове обґрунтування, тотожне із наведеним вище.

Стосовно вимог про зобов`язання нарахувати виплатити компенсацію за частину невикористаної основної відпустки за 2023 ріку кількості 20 діб та за невикористану додаткову відпустку в кількості 14 діб зазначає, що в 2023 році позивач дійсно використав 10 діб щорічної основної відпустки за 2023 рік, що також підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2024 №24, копія якого долучена до цього відзиву на позовну заяву.

За приписами пункту 18 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», під час дії воєнного стану військовослужбовцям надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів.

Відповідно до п. 21 ст. 10-1 цього Закону у разі ненадання військовослужбовцям щорічної основної відпустки у зв`язку із настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, така відпустка надається після закінчення таких періодів.

Позивач в 2023 році отримав статус учасника бойових дій та має відповідне свідоцтво, копія якого останнім долучена до позовної заяви. За таких обставин він має право на означену вище відпустку строком 14 календарних днів на рік відповідно до пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В той же час, за пунктом 19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктом 18 інших видів відпусток припиняється. Цією ж статтею визначено окремі випадки, коли додаткові відпустки можуть бути надано, проте вони не розповсюджуються на позивача.

За наведеною вище статтею, у рік звільнення зі служби, у разі невикористання військовослужбовцями щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток.

Відповідач наголошує, що позивача не звільнено, а переведено для подальшого проходження служби до іншої військової частини, у зв`язку із чим наразі ці вимоги не ґрунтуються на законі, та є передчасними, а відтак є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги нарахувати та виплатити компенсацію за неотримане речове майно протягом 2022-2023 років зазначає, що Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання, а також, на день виключення зі списків особового складу військової частини, має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Завдання, організація та порядок речового забезпечення військовослужбовців визначається Інструкцією про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції №232 встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Механізм виплати військовослужбовцям компенсації за неотримане речове майно визначається Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.Відповідно до пункту 3 цього Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

За змістом пункту 4 наведеного Порядку така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Таким чином, право військовослужбовця на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримано під час проходження військової служби може бути реалізоване шляхом подання відповідного рапорту за місцем військової служби.

В той же час, за приписами абзацу 10 пункту 29 розділу V Інструкції №232 при звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період вони вибувають з майном особистого користування. Речі, які ними не були отримані з будь-яких причин за період служби, під час звільнення не видаються. Інвентарні речі здаються на речовий склад військової частини.

Відповідно до пункту 16 розділу III Інструкції №232 мобілізовані військовослужбовці звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.

Згідно з абзацом 11 пункту 29 розділу V Інструкції № 232 у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

Відповідно до абзацу 3 пункту 28 розділу ІІ Інструкції №232 речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається у власність.

Таким чином, єдиною категорією військовослужбовців, яким речове майно, видане у особисте користування видається у власність, є військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, до яких позивач не відноситься. Інші категорії військовослужбовців отримують предмети речового майна лише у користування (носіння).

Оскільки позивач проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 в порядку мобілізації та не укладав контракт, а на теперішній час продовжує службу в військовій частині НОМЕР_2 , тому не набуває права на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно під час звільнення, оскільки відсутня заборгованість за недоотримане речове майно, а відтак грошова компенсація не може бути нарахована.

Стосовно вимоги нарахувати та виплатити надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 % згідно витягу наказу №24 від 24.01.2024 зазначає, що позивач 28.02.2022 в порядку мобілізації прибув до військової частини НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2022 №33 був зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

На підставі цього ж наказу позивачу виплачувалась надбавка за особливості проходження військової служби в мінімальному розмірі 65 % від встановленого посадового окладу, окладу за військове звання та надбавку за вислугу років, передбачених телеграмою Департаменту Фінансів Міністерства оборони України від 28.12.2018 №248/9240.

Позивачу нараховані та в лютому 2024 року виплачені всі передбачені законодавством грошові кошти, зокрема, надбавку за особливі умови проходження служби та на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2024 №24, що підтверджується відповідною довідкою № 1555/1700 від 14.05.2024.

За таких обставин ця вимога також не підлягає задоволенню, адже всі розрахунки з позивачем проведено своєчасно та в повному обсязі.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

20.05.2024 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначає, що 14.05.2024 року отримав два листа від представника відповідача. зазначає, що навіть, у випадку не подання ним рапорту про одержання грошового забезпечення на оздоровлення за 2023 рік, відповідач при звільненні мав його нарахувати та виплатити відповідно до статті 116 КЗпП України та наказу Міністерство оборони України № 260 від 07.06.2018.

Наголошує, що має право на грошову компенсацію на не отримане речове майно за 2022-2023 роки відповідно до пункту 4 розділу 3 Інструкції № 232 від 29.04.2016.

Зазначає, що довідка відповідача від 14.05.2024 не доводить виплату йому надбавки за особливості проходження військової служби в мінімальному розмірі 65 % від встановленого посадового окладу, окладу за військове звання та надбавку за вислугу років, оскільки його звільнено 24.01.2024.

З зазначених підстав наполягає на задоволенні позовних вимог.

17.05.2024 року відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив позивача.

Зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2024 №24 позивача виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення, для подальшого проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , а тому він не є особою, звільненої з військової служби.

Вказує, що загальні і спеціальні норми виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ, в тому числі допомоги на оздоровлення та інших компенсаційних виплат зводяться до того, що всі виплати проводяться при звільненні з військової служби.

Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 № 260 встановлено механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, а отже ця норма є спеціальною в порівнянні з КЗпП України, на який посилається позивач.

Довідка від 14.05.2024 року № 1555/1700 свідчить, що всі передбачені виплати, у тому числі надбавка за особливі умови проходження служби нараховані і виплачені позивачу.

Зазначає, що позивач написав рапорт про отримання компенсаційних виплат лише 11.03.2024 року, коли перевівся на службу до іншої військової частини, тому листом від 12.03.2024 йому надано відповідь.

На підставі викладеного, відповідач вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, а деякі передчасними, оскільки його не звільнено з військової служби.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу по стройовій частині командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2022 року №33, яким солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини, а також призначено на посаду водія 2 розвідувального відділення розвідувального взводу ВОС 790037А.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2024 №24 позивача виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення, для подальшого проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 .

Таким чином, позивача не звільнено з військової служби, а переведено для проходження військової служби у складі іншої військової частини.

Відповідно до вказаного наказу щорічна основна відпустка за 2022 рік позивачу не надавалась, за 2023 рік надавалась в кількості 10 діб, за також 2024 рік не надавалась.

Щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік ОСОБА_1 не використовував.

Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік та 2024 рік позивач не отримував.

Матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік позивач не отримував.

Також наказано нарахувати та виплатити позивачу надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 %, тому відповідно до довідки відповідача від 14.05.2024 року № 1555/1700 позивачу виплачено у лютому 2024 року 614,62 гривень надбавки за особливості проходження служби.

Отже, спірним питанням у даній справі є правомірність дій відповідача щодо обчислення та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2023 рік, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023 рік та грошову компенсацію за не отримане речове майно у 2022-2023 роках.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види відповідного грошового забезпечення підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з частиною першою статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до частини третьої статті 15-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Відповідно до пункту 3 Розділу I «Загальні положення» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260), підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно з пунктом 4 Розділу I «Загальні положення» Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Пунктами 1 та 2 розділу ХХIIІ Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Згідно з пунктом 6 розділу ХХIIІ Порядку № 260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Таким чином, пункт 6 розділу ХХIIІ Порядку № 260 містить застереження, що грошова допомога для оздоровлення визначається з грошового забезпечення, до якого не включаються винагороди та видається за рапортом військовослужбовця протягом поточного року.

Суд зазначає, що позивач вказав у позові, що у жовтні 2023 року подав рапорт командиру вогневої підтримки ОСОБА_2 , однак не отримав грошову допомогу для оздоровлення у 2023 році.

Разом з тим, позивач додав до позову лише рапорт від 11.03.2024 року про отримання грошової допомоги для оздоровлення у 2023 році та компенсаційних виплат за невикористані відпустки.

Суд звертає увагу на те, що з 25.05.2024 року позивач був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , тому відповідач, розглянувши даний рапорт, надав відповідь від 12.03.2024 року №738, якою відмовив у задоволенні рапорту.

Таким чином, реалізація права на отримання грошової допомоги для оздоровлення здійснюється шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту на ім`я безпосереднього командира (начальника) протягом поточного року. Оскільки позивач, вибуваючи в щорічну основну відпустку кількістю 10 діб, не надав такого рапорту, тому відповідач правомірно відмовив йому у наданні грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, оскільки позивач на дату написання рапорту від 11.03.2024 року був військовослужбовцем іншої військової частини.

З зазначених підстав, вимога про зобов`язання виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до пунктів 3, 6 розділу ХХХI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Право на виплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки визначене абзацом першим та третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII.

Вказаною нормою передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».

Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 19171991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ), учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Водночас, за пунктом 19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктом 18 інших видів відпусток припиняється. Цією ж статтею визначено окремі випадки, коли додаткові відпустки можуть бути надано.

Тобто, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Наведені норми Закону № 2011-XII та Порядку № 260 вказують на те, що компенсація за всі невикористані дні щорічної основної/додаткової відпустки виплачуються саме при звільненні з військової служби.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону №504/96-ВР та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону №3551-ХІІ.

Як зазначено вище, позивача не звільнено з військової служби , а лише переведено для продовження служби в складі іншої військової частини, тому вимоги про зобов`язання виплатити грошове забезпечення за невикористану основну відпустку у кількості 20 діб за 2023 рік та невикористану додаткову відпустку у кількості 14 діб є завчасними і не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги нарахувати та виплатити компенсацію за неотримане речове майно протягом 2022-2023 років суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовців визначається Кабінетом Міністрів України.

Пункт 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі також - «Порядок №178», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Пункт 4 Порядок №178 установлює, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Пункт 5 Порядку №178 визначає, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Абзаци 1-3 пункту 4 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 (далі також - «Інструкція №232», передбачають, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Абзаци 1, 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), установлюють, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції №232 встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Суд зазначає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника у різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації його прав та інтересів, закріплених Конституцією та законодавством.

Подібну позицію Верховний Суд висловлював неодноразово (пункти 41-43 постанови від 4 лютого 2020 року у справі №825/1571/16; пункти 28-30 постанови від 23 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18; пункти 41-43 постанови від 30 липня 2020 року у справі №820/5767/17).

У справі, що розглядається, позивач не звертався до відповідача із заявою, в якій зокрема просив нарахувати грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, матеріали справи не містять довідку про його вартість та позивача не звільнено з військової служби, а тому вимоги в цій частині також передчасні і не підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати надбавки за проходження військової служби у розмірі 65% від встановленого посадового окладу, окладу за військове звання та надбавку за вислугу років, передбачених телеграмою Департаменту Фінансів Міністерства оборони України від 28.12.2018 №248/9240 та згідно витягу з наказу №24 від 24.01.2024 року, суд зазначає наступне.

Згідно довідки відповідача про виплату грошового забезпечення №1555/1700 від 14.05.2024 року, позивачу в лютому 2024 року виплачено спірну надбавку за особливості проходження служби (65%) у розмірі 614,62 гривень.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до приписів частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», у позовних вимогах відмовлено, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

На підставі положень Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 ) про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 28 травня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова