Справа № 200/1687/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року Справа№200/1687/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.11.2023 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29.02.2024 року по справі №200/6119/23 його позовну заяву до Державної казначейської служби України (далі - відповідач), Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача, щодо невиконання, протягом тривалого часу, дублікату виконавчого листа по справі №200/2802/20-а виданого 30 січня 2023 року про стягнення на користь позивача різниці між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії за період з 01.01.2016 по 22.09.2020 у сумі 323 307,65 грн. Позивач закцентував свою увагу на тому, що 17.01.2024 року на його особистий рахунок надійшов переказ на суму 323 307,65грн., таким чином дублікат виконавчого листа знаходився на виконанні в Головному управлінні державної казначейської служби України в Донецькій області з 28 березня 2023 року (дата його звернення з заявою) по 17 січня 2024 року - 295 днів, що становить 0 р. 9 міс. 20 днів. У зв`язку з тим, що відповідач виконав вказане рішення суду 17.01.2024 року, але при здійсненні виплати заборгованості не нарахував та не виплатив 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 29.06.2023 по 16.01.2024 року включно, та інфляційні втрати нараховані на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період, позивач 20.01.2024 року звернувся до відповідача з відповідною письмовою заявою. Позивач зазначив, що своїм листом від 09.02.2024 року відповідач повідомив його про необхідність надати реквізити банківського рахунку, на який слід перерахувати кошти, у форматі ІВАN. Заявою від 12.02.2024 року, позивачем були надіслані вказані реквізити банківського рахунку, на який слід перерахувати кошти, у форматі ІВАN. Заявою від 09.03.2024 року, позивач звернувся до відповідача про повідомлення про терміни виплати 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 29.06.2023 по 16.01.2024 року включно, та інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період. Своїм листом від 19.03.2024 року відповідач повідомив позивача, що відповідно до статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та пунктів 50-51 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, Казначейством, після погашення основної заборгованості за виконавчим листом, на його користь нарахована компенсація у сумі 5 367,80 гривень. Компенсація у розмірі трьох відсотків за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів підлягає виплаті за третьою чергою програми 3504040. Позивач зауважив, що враховуючи вищевикладене, відповідач фактично відмовився сплачувати йому 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 29.06.2023 по 16.01.2024 року включно, та інфляційні втрати нараховані на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період, що суперечить вимогам Закону.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів та боржників (далі - Порядок №845), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду нараховується та виплачується Казначейством на підставі ст. 5 Закону про гарантії держави щодо виконання судових рішень (далі - Закон про гарантії) та пп. 50, 51 Порядку № 845. Відповідач зазначив, що 28.03.2023 року до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (далі - Головне управління) надійшла заява позивача щодо виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2023 по справі № 200/2802/20-а про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача заборгованості з пенсії у розмірі 323 307,65 грн. Головне управління листом від 18.03.2023 № 04-16-10/1145 звернулось до боржника - Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області з вимогою добровільного виконання вищевказаного виконавчого документа у зв`язку з відсутністю відкритих рахунків боржника в органах Казначейства. Відповідно до пункту 33 Порядку, у разі коли судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, то його виконання здійснюється за рахунок коштів Бюджетної програми КПКВК 3504040. Відповідач зауважив, що заборгованість перед позивачем за рішенням суду у справі 200/2802/20-а віднесена до першої черги. Згідно з абзацом шостим пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про гарантії, бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Законами України про Державний бюджет України за КПКВК 3504040 передбачено такі асигнування: на 2023 рік. - 100,00 млн. грн; на 2024 рік - 100,00 гривень. Казначейством в межах бюджетних призначень та в порядку черговості 17.01.2024 платіжною інструкцією №1400011 перераховано кошти на користь позивача по справі №200/2802/20-а в розмірі 323 307,65 грн., таким чином зобов`язання щодо виконання рішення суду по справі №200/2802/20-а перед позивачем казначейство виконало в повному обсязі. Щодо твердження позивача в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат з Державного бюджету України, відповідач зазначив, що Казначейство є лише виконавцем судового рішення, а боржником є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та в розумінні статті 625 ЦК України Казначейство не є боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у разі задоволення позову, стягнення 3 % річних та інфляційних втрат повинно здійснюватися саме з рахунку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, а не за рахунок коштів Державного бюджету України. Щодо нарахування компенсації, відповідач зазначив, що єдиними актами законодавства, що передбачають можливість нарахування компенсації за прострочення виконання судових рішень є Закон про гарантії та Порядок № 845. Відповідно до п.50 Порядку №845 компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів. Відповідач зауважив, що на підставі заяви позивача від 20.01.2024 Казначейством нарахована за рішенням голови Казначейства від 04.03.2024 №1 компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів при виконанні виконавчого листа по справі №200/2802/20-а у сумі 323 307,65 грн. Виплата компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду, враховуючи її специфіку нарахування та виплати, відповідно до Бюджетного кодексу України та Закону про гарантії відноситься не до першої черги погашення заборгованості, а до третьої черги погашення заборгованості. Станом на теперішній час за бюджетною програмою в Казначействі обліковується виконавчих документів на суму близько 110,00 млн. грн., які відносяться до першої черги погашення заборгованості; 343,92 млн. грн., які відносяться до другої черги погашення заборгованості та 6 533,11 млн. грн., які відносяться до третьої черги погашення заборгованості. Відповідач зауважив, що встановлений обсяг коштів не дозволяє Казначейству здійснити у поточному році погашення заборгованості за рахунок бюджетної програми за всіма судовими рішеннями, гарантованими державою. Таким чином, виконання рішення про виплату компенсації на користь позивача за бюджетною програмою КПКВК 3504040 можливо здійснити тільки після погашення заборгованості по першій та другій черзі. З урахуванням цього, відповідач вважає вимогу позивача, стосовно того, що Казначейство відмовилось від виконання прострочення виконання рішення суду по справі №200/2892/20-а - хибною. Також відповідач зауважив, що ним з березня 2024 (протягом обліку рішення про нарахування та виплату компенсації за порушення строку перерахування коштів по справі № 200/2802/20-а за бюджетною програмою КПКВК 3504040) направся лист до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми. Проте, жодні зміни до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», в частині збільшення видатків за бюджетною програмою КПКВК 3504040, не прийнято. Відповідач зазначив, що вчиняє у повному обсязі всі дії, які безпосередньо визначені законом, та спрямовані на виконання рішення про нарахування та виплату компенсації по справі №200/2802/20-а. Відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив наступне, що кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі незалежно від того, на якому казначейському рахунку вони обліковуються. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати цих коштів є держава Україна. У спорі щодо відшкодування завданої державою шкоди у грошовому еквіваленті, так і у спорі щодо прострочення виконання обов 'язку з виплати такого відшкодування, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у судовому рішенні, суд стягує відповідні суми саме з Державного бюджету України, а не з конкретних рахунків органу державної влади, що представляє інтереси держави у спірних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (пункти 6.16, 6.21, 7.1-7.2), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 4, 36), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 71; № у ЄДРСР 112516535)). Позивач зауважив, що з огляду на викладене, саме з Державного бюджету України на користь позивача повинні бути стягнуті 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, що становить 5367,80 грн., та 1556,21грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов 'язання. Позивач закцентував свою увагу на тому, що відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на лист направлений Казначейством у березні 2023 року до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми, при цьому, за висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 21 лютого 2023 року у справі №500/5748/21, приписи пункту 49 Порядку №845 вимагають направлення до Міністерства фінансів України пропозицій щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України після надходження кожного виконавчого документа від кожного стягувача, а тому належним доказом виконання зазначених приписів може бути лише відповідне звернення до Міністерства фінансів України, направлене із дотримання строку, встановленого Порядком №845 та відповідач не надав відповідних доказів, які б підтверджували, що Казначейство саме у 10-денний строк зверталося до Міністерства фінансів України з відповідними пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України у зв`язку з неможливістю здійснення безспірного списання коштів через їхню недостатність. А тому твердження відповідача про недостатність коштів за програмою 3504040, що дозволило б виконувати гарантовані державою судові рішення у встановлені законом строки не відповідає вимогам Порядку №845. Позивач просив відхилити доводи відповідача викладені ним у його відзиві на позовну заяву, та вимоги його позовної заяви задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 27.03.2024 відкрито провадження по даній справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Звільнено позивача від сплати судового збору. Витребувано у Державної казначейської служби України наступні докази: докази перерахунку на особистий рахунок позивача суми боргу на виконання рішення суду по справі №200/2802/20-а; розрахунок 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, якщо такий проводився; розрахунок інфляційних витрат в порядку статті 625 Цивільного кодексу України, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за період з 29.06.2023 по 16.01.2024 року, якщо такий проводився.

Ухвалою суду від 29.03.2024 виправлено описку в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 27.03.2024 у справі №200/1687/24.

Позивач та відповідач про відкриття провадження по справі були повідомлені належним чином, про що свідчить відповідна відмітка про наявність у них кабінету електронного суду та відповідна відмітка «доставлено» де зазначено, що ухвалу про відкриття вони отримали 27.03.2024 року.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як раніше вже було встановлено судом та зазначено у рішенні Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/6119/23 від 30 листопада 2023 року, що також не заперечується сторонами по справі, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 26 червня 2002 року.

Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03.07.2020 року по справі №200/2802/20, яке набрало законної сили 23.09.2020 року, позов задоволено, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату різниці між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії, без обмеження максимального розміру, ОСОБА_1 починаючи з 01 січня 2016 року, на підставі довідки № 334лк від 29.09.2019 року, виданої Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Донецькій області, на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2018 року в справі № 219/9521/16-а, із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення в наступних розмірах: посадовий оклад 2500 грн., оклад за військовим (спеціальним) званням майор міліції 2000 грн., надбавка за вислугу років 35% - 1575 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань 63% - 3827, 25 грн., премія 48,6% - 4812, 50 грн., всього 14 714, 75 грн.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.07.2020 року по справі №200/2802/20 Донецьким окружним адміністративним судом 07 жовтня 2020 року видано виконавчий лист.

Ухвалою Донецького адміністративного суду від 21 лютого 2022 року по справі №200/2802/20 змінено спосіб і порядок виконання рішення суду від 03.07.2020 року у справі № 200/2802/20-а в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити виплату різниці між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2016, встановивши новий спосіб і порядок виконання рішення: «Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 різницю між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії за період з 01.01.2016 по 22.09.2020 у сумі 323 307 (триста двадцять три тисячі триста сім) грн. 65 коп.»

На виконання ухвали від 30 січня 2023 року про видачу дублікату виконавчого листа, позивачу, 30 січня 2023 року, видано дублікат виконавчого листа.

28 березня 2023 року позивач звернувся до Відповідача-1 із заявою про прийняття виконавчого документу по справі №200/2802/20, в якій просив прийняти до виконання виконавчий лист по справі №200/2802/20 та відкрити виконавче провадження.

Листом від 13.04.2023 року № 04-19-10/1107 Відповідач-1 повідомив, що задля належного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/2802/20-а позивачу необхідно надати завірену належним чином копію ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року по справі №200/2802/20-а про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

На виконання вимог листа Відповідача-1 від 13.04.2023 року № 04-19-10/1107, позивачем 18 квітня 2023 року сформовано та направлено заяву з доданою до неї ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року по справі №200/2802/20-а про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

08 червня 2023 року та 10 вересня 2023 року позивач звертався до Відповідача-1 із заявами, в яких просив надати інформацію про хід виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року по справі №200/2802/20-а.

Листами від 15.06.2023 року № 04-19-10/1842 та від 19.09.2023 року № 04-19-10/2875 Відповідач-1 повідомив, що виконання дублікату виконавчого листа на користь ОСОБА_1 по справі №200/2802/20-а буде здійснено Державною казначейською службою України у черговому порядку за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Забезпечення виконання рішення суду, що гарантовані державою» в межах бюджетних асигнувань, що визначаються законом про Державний бюджет України згідно черговості, що склалась на час пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів, щодо невиконання рішення суду, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/6119/23 від 30 листопада 2023 року, було вирішено: позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Державної казначейської служби України, щодо невиконання, протягом тривалого часу, дублікату виконавчого листа по справі №200/2802/20-а виданого 30 січня 2023 року про стягнення на користь ОСОБА_1 різниці між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії за період з 01.01.2016 по 22.09.2020 у сумі 323 307 (триста двадцять три тисячі триста сім) грн 65 коп.

Стягнути з Державної казначейської служби України (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 6: ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.»

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду по справі №200/6119/23 від 29 лютого 2024 року, постановлено: апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 200/6119/23 - залишити без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 200/6119/23 - залишити без змін.

Як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи: відзивом відповідача, позовною заявою позивача та насамперед копією платіжної інструкції №1400011 від 17.01.2024 року на рахунок позивача від Державної казначейської служби України надійшли кошти у сумі 323 307,65 грн. «призначення платежу 3504040; 2800; стяг.заб.; зг. в/д Донецький окружний адміністративний суд 200/2802/20-а від 30.01.2023 на кор. ОСОБА_1 ».

Таким чином, станом на 17.01.2024 року Державною казначейською службою України були виконані зобов`язання щодо виконання рішення суду по справі №200/2802/20-а перед ОСОБА_1 .

Позивач отримавши вищезазначені зараховані на його особистий рахунок кошти, звернувся із заявою до Головного управління державної казначейської служби України в Донецькій області від 20.01.2024 року, в якій просив нарахувати та виплатити на його користь 5341,22 грн., що становлять 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 29.06.2023 по 16.01.2024 року включно, та 1556,21 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період.

Державною казначейською службою України на заяву позивача було надано відповідь від 09.02.2024 року №5-11-11/3063, в якій було зазначено наступне: відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон про гарантії), у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Частиною другою статті 5 Закону про гарантії передбачено, що компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. При цьому, абзацом першим пункту 50 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, (далі Порядок) передбачено, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів. Згідно із абзацом четвертим пункту 50 Порядку компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду та виконавчих документів за черговістю надходження заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про гарантії. Відповідно до пункту 51 Порядку у рішенні (постанові) про виплату компенсації зазначається, зокрема, реквізити рахунків стягувача. При цьому, у заяві позивача не вказано реквізитів банківського рахунку, на який необхідно перерахувати кошти. Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію. Таким чином, необхідно надати реквізити банківського рахунку, на який слід перерахувати кошти, у форматі ІВАN (у разі наявності - довідку банку). Відповідно до підпункту 2 пункту 11 Порядку нарахування компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів у справі № 200/2802/20-а відкладається до отримання Казначейством запитуваної інформації. Додатково необхідно зазначити, що інших виплат за порушення встановленого Законом про гарантії строку перерахування коштів при виконанні судового рішення про стягнення коштів за рахунок бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду законодавством не передбачено.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії доповнення до заяви від 20.01.2024 року, позивачем, 12.02.2024 року на адресу Державної казначейської служби України, на виконання вимог листа відповідача від 09.02.2024 року було надіслано скан-копію реквізитів банківського рахунку, на який слід перерахувати кошти у форматі IBAN.

Позивачем на адресу відповідача від 09.03.2024 року, було надіслано запит в якому він зазначив, що до теперішнього часу зазначених до відшкодування коштів ним отримано не було та просив повідомити його про терміни перерахунку зазначених ним коштів.

Як встановлено судом, відповідно до наявної в матеріалах справи копії відповіді відповідача від 19.03.2024 року №5-11-11/5870 на запит позивача, було зазначено наступне, що на обліку у Казначействі за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (далі - Програма 3504040) з 28.03.2023 обліковувався виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/2802/20-а про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача коштів у сумі 323 307,65 гривень. Казначейством, в порядку черговості здійснено виконання вищевказаного виконавчого листа, 17.01.2024 відповідно до статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та пунктів 50-51 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, після погашення основної заборгованості, листом, на користь позивача нарахована компенсація у сумі 5 367,80 гривень. Компенсація у розмірі трьох відсотків за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів підлягає виплаті за третьою чергою Програми 3504040. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» за Програмою 3504040 передбачено 100,00 млн гривень. У 2024 році Казначейством виконано судових рішень, які відносилися до першої черги погашення заборгованості за Програмою 3504040, на суму 16,60 млн гривень. На сьогодні у Казначействі за Програмою 3504040 обліковується: невиконаних виконавчих документів на загальну суму 106,89 млн гривень, які відносяться до першої черги погашення заборгованості; невиконаних виконавчих документів на загальну суму 364,46 млн гривень, які відносяться до другої черги погашення заборгованості; невиконаних виконавчих документів на загальну суму 6 651,61 млн гривень, які відносяться до третьої черги погашення заборгованості.

Враховуючи абзац другий підпункту 1 пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, пункт 3 Порядку № 845, Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання Казначейством судових рішень, які відносяться до другої та третьої черги погашення заборгованості за рахунок коштів бюджетної програми, не здійснюється до повного виконання судових рішень, які відносяться до першої черги. Відповідно до норм чинного законодавства Казначейство не наділене повноваженнями щодо зміни черговості виконання судових рішень чи збільшення обсягу бюджетних призначень.

Саме Міністерство фінансів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, шо забезпечує формування та реалізує державну фінансову і бюджетну політику; відповідає за складання проекту закону про Державний бюджет України, визначає основні організаційно-методичні засади бюджетного планування; складає розпис Державного бюджету України згідно з бюджетними призначеннями та вносить зміни до нього. Казначейство, переймаючись проблематикою, пов`язаною із значною тривалістю виконання рішень судів, постійно звертається до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності визначення у Законі про Державний бюджет України достатнього обсягу коштів за Програмою 3504040, шо дозволило б виконувати гарантовані державою судові рішення у встановлені законом строки. Додатково роз`яснюємо, шо Казначейству законодавством не встановлено повноважень здійснювати нарахування індексації та проводити інші перерахунки сум, що підлягають сплаті на підставі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Як встановлено судом, з наданої на адресу суду відповідачем копії листа від 01.03.2024 року №5-05-1-05/4621, скерованого на адресу Міністерства фінансів України, в якому Казначейство зазначає наступне, що ним протягом січня-лютого 2024 року за КПКВК 3504040 виконано судових рішень на суму 12,26 млн. грн. Залишок коштів складає 87,74 млн. гривень. Отже на сьогодні для виконання рішень судів, що знаходяться на обліку за КПКВК 3504040 за І-ІІІ чергами, не вистачає щонайменше 7 267,6 млн. гривень. Враховуючи вищевикладене, керуючись п.49 Порядку, відповідач просив збільшити бюджетні призначення за КПКВК 3504040 у 2024 році на суму 7 267,6 млн. грн. у передбачений бюджетним законодавством спосіб.

Суд звертає також увагу на те, що матеріали справи містять копію Рішення про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів затвердженого Головою Державної казначейської служби України від 04.03.2024 року за №1, в якому зазначено суму нарахованої компенсації 5 367,80 грн., яку розраховано зі суми 323 307,65 грн. (сума заборгованості) х 3 % (відсоткова ставка) / 365 (кількість днів у році) х 202 (кількість днів прострочених).

Позивач, звертаючись до суду з даною позовною заявою, просив визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати на його користь 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, що становить 5367,80 грн. та 1556,21 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання, та як похідна вимога стягнути з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, що становить 5367,80 грн., та 1556,21 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У відповідності до абзацу 2 підпункту 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Суд зауважує, що відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/6119/23 від 30.11.2023 року, яке набрало законної сили відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 29.02.2024, було досліджено та зазначено наступний висновок: - «Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності Державної казначейської служби України, щодо невиконання, протягом тривалого часу, дублікату виконавчого листа по справі №200/2802/20-а про стягнення на користь ОСОБА_1 різниці між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії за період з 01.01.2016 по 22.09.2020 у сумі 323 307 (триста двадцять три тисячі триста сім) грн 65 коп.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з державного бюджету України компенсацію у розмірі трьох відсотків річних від несплачених у встановлений строк суми стягнення 323 307 (триста двадцять три тисячі триста сім) грн 65 коп.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до положень п. 50 Порядку №845, компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів: казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Тобто, компенсація нараховується Казначейством на підставі заяви стягувача.

Натомість, у матеріалах справи відсутні докази подання заяви позивачем про нарахування йому компенсації, також відсутні докази щодо надходження коштів до центрального органу виконавчої влади для відповідної виплати, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Державної казначейської служби України щодо нарахування та виплати позивачу з державного бюджету України компенсацію у розмірі трьох відсотків річних від несплачених у встановлений строк суми стягнення є передчасними і не підлягають задоволенню.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2023 року по справі №500/5748/21».

Судом встановлено, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу з державного бюджету України компенсацію у розмірі трьох відсотків річних від несплачених у встановлений строк суми стягнення 323 307 (триста двадцять три тисячі триста сім) грн 65 коп., не була задоволена Донецьким окружним адміністративним судом, враховуючи відсутність в матеріалах справи №200/6119/23 заяви позивача про нарахування відповідної компенсації.

Відповідно до приписів ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже з урахуванням вищенаведеного, судом під час розгляду справи №200/6119/23 встановлена протиправна бездіяльність відповідача щодо невиконання, протягом тривалого часу, дублікату виконавчого листа по справі №200/2802/20-а про стягнення на користь позивача різниці між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії за період з 01.01.2016 по 22.09.2020 у сумі 323 307,65 грн. та відсутністю на час розгляду відповідної заяви позивача про нарахування компенсації, що призвело до відмови у задоволенні відповідної позовної вимоги під час розгляду справи №200/6119/23.

Суд зауважує, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845).

Пунктом 50 Порядку №845 передбачено, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Як вже зазначалось, позивачем на адресу відповідача були надіслані: заява про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання від 20.01.2024 року; доповнення до заяви (від 20.01.2024 року) від 12.02.2024 року з наданням скан-копії реквізитів банківського рахунку у форматі IBAN (на вимогу листа відповідача №5-11-11/3063 від 09.02.2024 року, що також не заперечується сторонами по справі та підтверджується відповідними доказами в матеріалах справи.

Як встановлено судом, на підставі вищезазначеної заяви ОСОБА_1 від 20.01.2024 року з урахуванням доповнення до неї від 12.02.2024 року, Державною казначейською службою України прийнято рішення від 04.03.2024 №1 про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів у сумі 5 367,80 грн. за порушення строку перерахування коштів при виконанні виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2023 у справі №200/2802/20-а щодо стягнення коштів у сумі 323 307,65 грн.

Відповідно до абз.2 пп.1 п.9 розд.VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та п.3 Порядку №845, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

За приписами абз.2 п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4901-VI, заборгованість за рішеннями суду, що підлягають виконанню за КПКВК 3504040, погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Отже, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, та виплата компенсації за порушення встановленого законом строку перерахування коштів при виконанні судового рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а виплата компенсації позивачу можлива лише після виконання рішень судів, які перебувають на виконанні в органі казначейства за сформованою черговістю.

Суд звертає увагу на те, що рішення від 04.03.2024 №1 про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів перебуває на обліку в органі казначейства за бюджетною програмою 3504040 та належить до третьої черги погашення заборгованості.

При цьому, законодавство не встановлює строків виплати компенсації у зв`язку з порушенням термінів перерахування коштів за рішенням суду, проте визначає, що компенсація виплачується за рахунок та в межах коштів, передбачених за бюджетною програмою КПКВК 3504040.

Згідно з ч.1 п.49 Порядку №845, у разі, коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Судом встановлено, що відповідач скеровував до Міністерства фінансів України лист із пропозицією щодо необхідності збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504040 у 2024 році у частині збільшення видатків на суму 7 267,6 млн грн. від 01.03.2024 №5-05-1-05/4621.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії листа відповідача від 01.03.2024 року скерованого на адресу Міністерства фінансів України, загальна заборгованість за бюджетною програмою КПКВК 3504040 (за трьома чергами) станом на 01.03.2024 становить понад 7 355,34 млн. грн.

На виконанні в органі казначейства знаходяться більше 11 055 рішень судів на суму 110,00 млн грн., які підлягають виконанню за першою чергою (заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника).

За другою чергою погашення заборгованості (заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами) обліковується близько 6 451 судових рішень на загальну суму 362,47 млн грн.

На виконанні в органі казначейства за третьою чергою (заборгованість за всіма іншими рішеннями суду, зокрема, щодо нарахування та виплати компенсації) знаходиться близько 191 071 судових рішень на загальну суму 6 888,87 млн грн.

У Законі України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» за КПКВК 3504040 за бюджетною програмою було передбачено лише 100,00 млн гривень.

Тобто, коштів, виділених за бюджетною програмою КПКВК 3504040 було недостатньо для погашення зазначеної заборгованості.

Суд зауважує, що в силу вимог Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, Казначейство є центральним органом виконавчої влади та відповідно до наданих повноважень, не наділено правом законодавчої ініціативи, та не має можливості встановлювати або змінювати бюджетні призначення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Казначейство вчиняло у повному обсязі дії відповідно до визначених законом повноважень, які спрямовані на виконання рішення від 04.03.2024 №1 про нарахування та виплату компенсації у справі №200/2802/20-а, з часу звернення позивача до нього з відповідною заявою, тобто з 20 січня 2024 року.

З приводу посилань позивача на постанову Верховного Суду по справі №500/5748/21 від 21.02.2023 року, в якій був наведений наступний висновок: - «Зі змісту пункту 49 Порядку №845 випливає, що у разі необхідності у додаткових коштах понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає до Міністерства фінансів України пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України протягом 10 днів з дня надходження відповідних виконавчих документів для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету.

Приписи цього пункту вимагають направлення до Міністерства фінансів України пропозицій щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України після надходження кожного виконавчого документа від кожного стягувача, а тому належним доказом виконання зазначених приписів може бути лише відповідне звернення до Міністерства фінансів України, направлене із дотримання строку, встановленого Порядком №845».

Суд зауважує, що вищенаведені висновки стосуються доказів на підтвердження протиправної бездіяльності або дій Державної казначейської служби України щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

В даному випадку протиправну бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання, протягом тривалого часу, дублікату виконавчого листа по справі №200/2802/20-а виданого 30 січня 2023 року про стягнення на користь позивача різниці між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії за період з 01.01.2016 по 22.09.2020 у сумі 323 307,65 грн., було встановлено під час розгляду справи №200/6119/23, спірним питанням в частині позовних вимог, в даній справі №200/1687/24 є визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати на користь позивача 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання та як похідна вимога стягнення цієї суми, що в свою чергу не відповідає похідним даним у справі №500/5748/21 відповідно до якої Верховним Судом було зроблено відповідний висновок на який посилається позивач у своїй позовній заяві.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, враховуючи, що Державною казначейською службою України було затверджено Рішення про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів від 04.03.2024 року №1, яким було нараховано позивачу компенсацію у розмірі 3% річних у сумі 5 367,80 грн., за порушення встановленого строку перерахування коштів при виконанні виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року у справі №200/2802/20-а щодо стягнення коштів у сумі 323 307,65 грн., але не було виплачено з підстав, які не залежать від відповідача, суд дійшов до висновку, що відповідач в цій частині позовних вимог заявлених позивачем до нього - діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений відповідно до діючого законодавства та Конституції України.

Отже, підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії та як похідна вимога стягнення з Державної казначейської служби України компенсації 3% за порушення строку перерахування коштів у суду відсутні.

Щодо позовної вимоги позивача визнати протиправними дії Державної казначейської служби України щодо не виплати на його користь 1 556,21 грн. інфляційних втрат нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання та як похідна вимога зобов`язати відповідача стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 1 556,21 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 420/2411/19 від 09.11.2023 наголошує на тому, що в разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI установлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення. До того ж застосування наведеного механізму стимулюватиме виконання державою судових рішень про стягнення з неї коштів в межах визначеного частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI строку, оскільки у протилежному разі - прострочення виконання рішення суду є підставою для нарахування та стягнення з держави 3 % річних та інфляційних втрат.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22)).

Отже, у разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України.

Закон № 4901-VI не обмежує поширення дії статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання боржником (зокрема, державою) його грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежує можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовуються лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2023 року у справі № 420/2411/19).

Виходячи з наведених положень суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у відповідності до положень статті 625 ЦК України за несвоєчасне виконання дублікату виконавчого листа по справі №200/2802/20-а виданого 30 січня 2023 року про стягнення на його користь різниці між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії за період з 01.01.2016 по 22.09.2020 у сумі 323 307,65 грн.

Щодо зазначеної позивачем суми інфляційних втрат, яку належить стягнути з відповідача на його користь, а саме 1 556,21 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року по справі №420/2411/19, в яких зазначено: - «102. Отже, позивач у цій справі вправі був заявити до стягнення з відповідача інфляційні втрати за прострочення виконання судового рішення з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI) включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

103. У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій установили, що 09 вересня 2011 року Одеський окружний адміністративний суд прийняв постанову в справі № 2а-608/08/1570, залишену без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року, якою зокрема, стягнув з ДКС України на користь ППК «Флай сервіс» кошти в сумі 380 502,00 грн.

104. Суди попередніх інстанцій не встановили, а матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем (ДКС України) стягувача (ППК «Флай сервіс») про подання ним до заяви про виконання рішення суду неповного переліку необхідних документів та відомостей для перерахування коштів чи повернення ДКС України, з огляду на неподання стягувачем таких документів у місячний строк з дня отримання повідомлення щодо наявних недоліків, відповідної заяви стягувачу у відповідності до частини третьої статті 3 Закону № 4901-VI.

105. 19 лютого 2018 року ДКС України отримала виконавчий лист № 608/08/1570, виданий на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року.

106. Отже, три місяці для виконання постанови суду в справі № 2а-608/08/1570 сплинули 20 травня 2018 року. Водночас стягнуті з відповідача за постановою суду кошти в сумі 380 502,00 грн були перераховані на розрахунковий рахунок ППК «Флай сервіс» трьома платежами (в порядку черговості) у жовтні 2018 року (25 жовтня 2018 року - в сумі 218 069,47 грн, 31 жовтня 2018 року - в сумах 141 354,58 грн і 21 077,95 грн).

107. За наведеного вбачається, що днем початку прострочення держави-боржника та нарахування індексу інфляції за частиною другою статті 625 ЦК України є 21 травня 2018 року, а днем завершення - 24 жовтня 2018 року (на суму 380 502,00 грн) та 30 жовтня 2018 року (на суму 162 432,53 грн = 141 354,58 грн + 21 077,95 грн) (переддень повного виконання рішення суду у справі № 2а-608/08/1570).

108. За даними Державної служби статистики України у 2018 році індекс інфляції склав: у червні - 100,00 %, у липні - 99,30 %, у серпні - 100,00 %, у вересні - 101,90 %, у жовтні - 101,70 %). Велика Палата Верховного Суду бере до уваги, що прострочення виконання рішення суду у справі № 2а-608/08/1570 у травні 2018 було менше 15 днів, а тому індекс інфляції у травні 2018 року не враховується у період прострочення, тоді як у жовтні 2018 року було понад 15 днів, що має значення для врахування індексу інфляції в цьому місяці.

109. З огляду на наведене інфляційні втрати ППК «Флай сервіс» від прострочення виконання зазначеного судового рішення склали 11 060,71 грн.»

Судом встановлено, що також зазначається відповідачем у його відзиві, що ним було отримано 28.03.2023 року заяву щодо виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року по справі №200/2802/23. Водночас стягнуті з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рішенням суду кошти в сумі 323 307,65 грн. були перераховані на рахунок ОСОБА_1 - 17 січня 2024 року.

За наведеного вбачається, що днем початку прострочення держави-боржника та нарахування індексу інфляції за частиною другою статті 625 ЦК України є 29 червня 2023 року, а днем завершення 16 січня 2024 року (переддень повного виконання рішення суду по справі №200/2802/20-а.

За даними Державної служби статистики України у 2023 році індекс інфляції склав: у липні - 99,40 %, у серпні - 98,60 %, у вересні - 100,50 %, у жовтні - 100,80 %, у листопаді 100,5%, у грудні 100,7 %; січень 2024 року також враховується, оскільки було понад 15 днів, що має значення для врахування індексу інфляції в цьому місяці 100,40%.

З урахуванням вищезазначеного, (323 307,65 х 1,00883267) 323 307,65 = 326 163,32 323 307,65 = 2 855,67 грн.

З огляду на наведене інфляційні втрати ОСОБА_1 від прострочення виконання зазначеного судового рішення склали 2 855,67 грн.

Щодо посилань відповідача у його відзиві на правову позицію Верховного Суду України викладену від 20.01.2016 року №6-2759цс15, постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 по справі №758/1303/15-ц та від 16.05.2018 по справі №686/21962/15-ц, з цього приводу доречним буде звернутися за висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року по справі №420/4211/19, в якій зазначено: - «Щодо застосування приписів статті 625 ЦК України до відносин про стягнення інфляційних втрат, спричинених тривалим невиконанням ДКС України ухваленого адміністративним судом судового рішення.

126. У разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором, до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України.

127. Закон № 4901-VI не обмежує поширення дії статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежує можливості стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовуються лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами».

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з урахуванням вищенаведених висновків щодо застосування норм права, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати на користь позивача інфляційних втрат у сумі 2 855,67 грн., нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання держави за період з 29 червня 2023 року до 16 січня 2024 року на суму 323 307,65 грн. та як похідна вимога стягнути з Державного бюджету України на користь позивача інфляційні втрати у сумі 2 855,67 грн., нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання держави за період з 29 червня 2023 року до 16 січня 2024 року на суму 323 307,65 грн.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження по справі №200/1687/24 від 27.03.2024 року, позивача було звільнено від сплати судового збору.

Отже враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що підстави для розподілу судового збору в даному адміністративному позові відсутні.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Державної казначейської служби України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної казначейської служби України () щодо невиплати на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) інфляційних втрат у сумі 2 855,67 грн., нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання держави за період з 29 червня 2023 року до 16 січня 2024 року на суму 323 307,65 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) інфляційні втрати у сумі 2 855,67 грн., нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання держави за період з 29 червня 2023 року до 16 січня 2024 року на суму 323 307,65 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 29 травня 2024 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець