Справа № 640/25483/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Бабич А.М.
суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Справа № 640/25483/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

за участі секретаря Бродацької І.А.,

Позивача ОСОБА_1 ,

представника Позивача Бірюч О.В.,

представника Відповідача Плясун Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора України,

Генерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича

про визнання протиправним та скасування рішення,

поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора України (далі - Відповідач 1),Генерального прокурора Рябошапки Руслана Георгійовича (далі - Відповідач 2), в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії №1 від 04.11.2019 №194 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації у зв`язку з його неявкою для проходження атестації;

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 15.11.2019 № 1534ц про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора організаційно-методичного відділу Департаменту нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Генеральної прокуратури України;

- стягнути з Генеральної прокуратури України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.11.2019 по дату винесення судового рішення.

В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив, що ним було вчасно подано заяву про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку з цим пройти атестацію. Однак, вимушений був відкликати цю заяву, оскільки Офісу Генерального прокурора не було створено та невідомо коли буде створений, а Позивач уже позбавлений права у протиправний спосіб на працю та робоче місце.

Окрім того, на думку Позивача, звільнення було проведено з порушенням гарантій, встановлених статтями 40, 42 та 49-2 Кодексу законів про працю України у зв`язку з відсутністю завчасного персонального попередження про наступне звільнення, ненаданням пропозицій щодо працевлаштування, неврахуванням переважного права на залишення на роботі.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, а також за відсутності документального підтвердження поважної причини неявки, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

При цьому, суд вказав, що прийняття рішення про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою є підставою для його звільнення з посади відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Окрім того, суд першої інстанції відзначив, що Позивач, подаючи заяву про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора та про намір пройти атестацію, цілком і повністю був ознайомлений з умовами та процедурами проведення атестації та погодився на їх застосування.

4. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апелянт стверджує, що рішення про неуспішне проходження атестації є неправомірним, оскільки такому рішенню не передувала будь-яка індивідуальна оцінка його роботи чи поведінки на посаді прокурора, яка була б несумісна зі статусом прокурора. При цьому таке рішення також має відповідати принципам обґрунтованості, вмотивованості, враховувати індивідуальні обставини тієї чи іншої ситуації.

ОСОБА_1 вказує, що звернувшись до Генеральної прокуратури України із заявою про відкликання заяви від 15.10.2019, він реалізував своє право на волевиявлення у питанні проходження атестації. В той же час, правова неврегульованість конкретного питання, як-то можливість відкликання заяви про згоду на проходження атестації, не може тлумачитися виключно на шкоду правам особи.

Окремо Апелянт зазначає, що судом першої інстанції така обставина як тимчасова непрацездатність Позивача не взята до уваги та не врахована при прийнятті остаточного рішення по справі.

Апелянт вважає, що поза увагою суду залишилася також та обставина, що він є учасником бойових дій, а тому має додаткові гарантії, а саме: переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Разом з тим ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції взагалі не обізнаний із підставами позову у цій справі, оскільки проаналізував питання можливого втручання у приватне життя Позивача. Втім, такі доводи не наводилися ані Позивачем у позові, ані його представником в заявах та клопотаннях, що подавалися в процесі розгляду справи.

На підтвердження правильності своєї позиції, Апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, зокрема у постановах від 02.08.2023 у справі №640/25345/19, від 18.04.2023 у справі № 280/3661/20 та ін.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте без повного з?ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

5. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 та від 09.04.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

6. Від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зазначаючи контраргументи на доводи, викладені в апеляційній скарзі та вказуючи на неможливість застосування у цій справі викладених Апелянтом правових позицій Верховного Суду

7. Від Апелянта надійшла відповідь на відзив у якій він наполягає на задоволенні своєї апеляційної скарги та зазначає, що майже всі аргументи Відповідача вже були висловлені раніше у поданих заявах та клопотаннях по суті справи при розгляді судом першої інстанції.

8. У судовому засіданні представниця Апелянта просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, а позовні вимоги, з урахуванням їх збільшення - задовольнити.

Апелянт підтримав позицію свого представника. При цьому він надав суду додаткові пояснення щодо порядку подання ним заяви про відкликання попередньої заяви про намір пройти атестацію. Зокрема повідомив, що таку заяву він подав 22.10.2019 через приймальню громадян. Втім, вона не була розглянута кадровою комісією.

У судовому засіданні представниця Відповідача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з огляду на наступне.

10. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з грудня 1995 року по листопад 2019 року безперервно працював в органах прокуратури України на різних прокурорсько - слідчих посадах.

Наказом Генерального прокурора України від 09.08.2019 № 647ц ОСОБА_1 було призначено на посаду прокурора організаційно - методичного відділу Департаменту нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Генеральної прокуратури України.

15.10.2019 року Позивачем подано заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію в якій просив перевести його на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора і для цього допустити до проходження атестації.

Водночас, 22.10.2019 року Позивачем подано заяву про відкликання заяви про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію від 15.10.2019, в якій зазначив, що організація тестування, умови та процедури її проведення до утворення Офісу Генерального прокурора є незаконними. Крім того, відсутність структури та штатного розпису Офісу Генерального прокурора є незаконними. Просив виключити ОСОБА_1 зі списку на проходження тестування, яке відбудеться 23.10.2019 (група № 1, поряд. № 33).

Згідно додатку 2 до протоколу 3 від 23.10.2019 (список осіб, які не з`явилися на 23.10.2019 для складання іспиту у формі анонімного тестування), ОСОБА_1 не з`явився у визначений у графіку день та час на проходження першого етапу атестації (тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону).

Рішенням Кадрової комісії № 1 від 04.11.2019 № 194 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» Позивача визнано таким, що не допускається до проходження наступних етапів атестації, оскільки останній не з`явився на складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, що відбувався 23, 24 жовтня, 04 листопада 2019 року. У зв`язку з цим прокурор організаційно - методичного відділу Департаменту нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.

Генеральний прокурор України, керуючись статтею 9 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», наказом № 1534ц звільнив ОСОБА_1 з посади прокурора організаційно-методичного відділу Департаменту нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Генеральної прокуратури України з 20.11.2019 року. Підставою для прийняття наказу зазначено рішення кадрової комісії № 1.

11. Вважаючи вищезазначені рішення та наказ протиправними, а своє звільнення незаконним, Позивач звернувся до суду з цим позовом.

12. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX, (далі - Закон № 113-IX), Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 (далі - Порядок № 221).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтями 2, 5-1 КЗпП України передбачено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом № 1697-VII.

Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена статтею 16 Закону № 1697-VII, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У частині третій статті 16 Закону № 1697-VII визначено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно з пунктом 9 частин першої, частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

На звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

25.09.2019 набрав чинності Закон № 113-IX, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором (пункт 9 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX).

Згідно з п. 10 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

У п. 11 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX визначено, що атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

На підставі та на виконання Закону № 113-IX наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).

У пункті 1 розділу 1 Порядку № 221 визначено, що атестація прокурорів - це встановлена Розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України проводиться відповідними кадровими комісіями, порядок роботи яких, перелік і склад визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Атестація включає в себе три етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання (пункт 6 Порядку № 221).

Згідно з пунктами 8, 9 Порядку № 221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява, вказана у пункті 9 Розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто (пункт 10 Порядку № 221).

Згідно з пунктом 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Указані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Висновки суду апеляційної інстанції.

13. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що нормами спеціального законодавства регламентовано чітку процедуру та умови звільнення і переведення прокурорів до Офісу Генерального прокурора у зв`язку з реформуванням органів прокуратури.

14. Разом з тим, зазначена процедура розпочинається з подання прокурором відповідної заяви, яка повинна містити відомості про переведення на відповідну посаду прокурора, про намір особи пройти атестацію, про надання згоди на обробку персональних даних та на застосування процедур і умов проведення атестації, та завершується успішним проходженням всіх етапів атестації. В іншому випадку особа підлягає звільненню з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 200/13482/19-а та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для колегії суддів при розгляді цієї справи.

15. При цьому, апеляційний суд зазначає, що на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин та вирішення справи судом, відповідні норми спеціального законодавства щодо процедури та умов звільнення і переведення прокурорів до Офісу Генерального прокурора у зв`язку з реформуванням органів прокуратури неконституційними не визнавалися.

16. Наведені норми спеціального законодавства є пріоритетними у порівнянні із загальними нормами трудового законодавства, яке підлягає застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

17. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 у справі № 803/31/16, від 30.07.2019 у справі № 804/406/16, від 08.08.2019 у справі № 813/150/16, від 08.10.2019 у справі № 804/211/16.

18. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Апелянт у порядку, визначеному законодавством, подав заяву про подальше проходження служби в органах прокуратури та про проходження атестації і був допущений до неї, але фактично на перший етап атестації (іспит) не з`явився і успішне проходження атестації не здобув.

19. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що неявка ОСОБА_1 для складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора у визначені графіком дату та час та неподання при цьому заяви про перенесення тестування із наведенням поважних причин такого неприбуття - є безумовною підставою для прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Прийняти інше, крім указаного рішення, у кадрової комісії не було правових підстав.

20. Твердження Апелянта стосовно подання ним заяви про відкликання попередньої заяви про намір пройти атестацію, як на обставину, яка унеможливлює прийняття кадровою комісією спірного рішення, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», ані Порядком № 221 не передбачено права особи на відкликання заяви, як і не передбачено обов`язку комісії припинити конкурсні процедури щодо особи, яка таку заяву подала. Тому подання заяви про відкликання попередньої заяви не тягне інших правових наслідків, а ніж ті, що кадрова комісія могла застосувати в межах своїх повноважень, визначених вищезазначеними нормативно-правовими актами.

21. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом при вирішенні подібних правовідносин у постановах від 17.05.2022 у справі № 440/2802/20, від 30.09.2022 у справі № 640/24470/19, від 28.12.2022 у справі № 640/25013/19, від 23.03.2023 у справі №640/25351/19, від 20.02.2023 у справі №640/25251/19.

22. Твердження Апелянта про те, що, відкликавши заяву від 15.10.2019, він реалізував своє право на волевиявлення у питанні проходження атестації, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки воно не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.

23. Більше того, як зазначалося раніше, неподання у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію є самостійною підставою для звільнення.

24. Переглядаючи оскаржуване рішення суду з урахуванням доводів Апелянта про те, що ані кадрова комісія, ані суд першої інстанції не взяв до уваги та не враховав тимчасову непрацездатність Позивача у період проходження атестації, колегія суддів зазначає наступне.

25. Так, ОСОБА_1 вказує, що копією листка непрацездатності серії АДХ№668717 підтверджується його перебування на лікарняному.

26. Втім, колегія суддів повторно зазначає, що у визначений день, час та місце складання іспиту Позивач не з?явився, про причини неявки не повідомив та заяву про перенесення дати іспиту до кадрової комісії не надав.

Вказані обставини Позивачем не заперечуються.

27. Окрім того, будь-яких об?єктивних причин щодо фізичної чи технічної неможливості подання Позивачем заяви про перенесення дати іспиту із зазначенням інформації про поважність причин його неявки для складення іспиту судом не встановлено.

28. Доводи Апелянта про те, що він приступив до роботи 28.10.2019 та подав комісії з питань соціального страхування Генеральної прокуратури заяву про надання допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв?язку з захворюванням, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки така заява не є за своєю суттю заявою про перенесення тестування.

29. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що кадрова комісія, на підставі пунктів 13, 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», пункту 11 розділу І Порядку № 221, мала повноваження прийняти рішення від 04.11.2019 №194 про неуспішне проходження Позивачем атестації у зв`язку з його неявкою.

30. Отже, враховуючи наявність відповідного рішення кадрової комісії про неуспішне проходження Позивачем атестації, апеляційний суд вважає, що Генеральним прокурором 15.11.2019 правомірно прийнято спірний наказ № 1534ц про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та органів прокуратури, а отже позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування зазначеного наказу про звільнення Позивача задоволенню не підлягають.

31. При цьому, доводи Апелянта про те, що поза увагою суду залишилася також та обставина, що він, як учасник бойових дій, має переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації колегія суддів вважає безпідставними оскільки частиною п`ятою статті 51 Закону України "Про прокуратуру" чітко передбачено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

33. З урахуванням усього, викладеного вище, позовні вимоги щодо поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, як похідні, з огляду на відмову в задоволенні основної позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу 1534ц від 15.11.2019 про звільнення Позивача.

34. Разом з тим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги твердження Апелянта про те, що суд першої інстанції у своєму рішенні проаналізував доводи щодо втручання у приватне життя Позивача, які ним не зазначалися, однак зазначає, що вказані обставини не впливають на правильність прийнятого рішення в цілому, а тому не можуть бути підставою для його скасування.

35. Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

36. Отже, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України

37. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

38. Таким чином, апеляційна ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року - без змін.

39. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 травня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев