Справа № 440/6136/23
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 р. Справа № 440/6136/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 (ухвалене суддею Головко А.Б.) по справі № 440/6136/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив: визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо часткового зарахування до стажу для призначення пенсії всіх періодів його військової служби та трудової діяльності; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати з 29.11.2022 до стажу ОСОБА_1 періоди військової служби: з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992 в кратному розмірі (один місяць служби за півтора місяці), з 01.10.1996 по 30.06.1998, з 01.10.1998 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 31.03.1999, з 01.07.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 31.03.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2008, з 01.01.2010 по 31.12.2010, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022 за час здійснення підприємницької діяльності; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області починаючи з 29.11.2022 виплачувати пенсію в розмірі не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством на відповідний рік.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 р. позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком з 29.11.2022 періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998, з 01.04.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком з 29.11.2022 періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998, з 01.04.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 в частині відмови та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача підлягають частковому задоволення, а вимоги апеляційної скарги відповідача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судовим розглядом встановлено, що 26.12.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУПФУ в Донецькій області від 30.12.2022 № 13, за принципом екстериторіальності, позивачу призначено пенсію за віком з 29.11.2022, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Розмір пенсії гр. ОСОБА_1 визначено з врахуванням стажу 29 років 1 місяць 9 днів та заробітної плати за період з 01.01.2004 по 31.08.2022, коефіцієнт якої становить 0,45798. Розмір пенсії гр. ОСОБА_1 на 01.04.2023 становить 2093,00 грн, з яких: розмір пенсії за віком - 1444,67 грн, надбавка індексації з 01.03.2023 - 100 грн, доплата до мінімальної пенсійної виплати (2093) - 548,33 грн.,

Відповідно до інформації, що міститься у формі РС-право / стаж для розрахунку, до стажу для розрахунку пенсії період проходження позивачем військової служби з 29.07.1988 по 08.07.19991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992 в місцевостях з тяжкими кліматичними умовами (Мурманська область) врахований не в кратному розмірі (один місяць служби за півтори місяці). Також, до стажу для розрахунку пенсії зараховані періоди трудової діяльності позивача, як фізичної особи-підприємця, лише починаючи з 01.01.2004.

Позивач вважаючи протиправними дії ГУПФУ в Донецькій області щодо не зарахування з 29.11.2022 до стажу ОСОБА_1 періодів військової служби: з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992 в кратному розмірі (один місяць служби за півтора місяці), з 01.10.1996 по 30.06.1998, з 01.10.1998 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 31.03.1999, з 01.07.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 31.03.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2008, з 01.01.2010 по 31.12.2010, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022 за час здійснення підприємницької діяльності, а також щодо виплати, на його думку, пенсії в розмірі нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством на відповідний рік, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком з 29.11.2022 періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998, з 01.04.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком з 29.11.2022 періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998, з 01.04.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (в подальшому Закон № 1058-IV), пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 26 Закон № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Період проходження військової служби, що зараховується до вислуги років, зокрема, на пільгових умовах, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб", прийнятою відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в подальшому Порядок № 393).

Згідно із абз. 9 п. 1 Порядком № 393, до вислуги років зараховується дійсна військова служба у Радянській Армії, яка відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалась до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, і її обчислення (у тому числі на пільгових умовах) має здійснюватися у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо постановою не передбачено більш пільгових умов (абзац 9 пункту 1 Постанови № 393).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону СРСР "Про державні пенсії" від 14.07.1956, пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу надстрокової служби і прирівняних до них осіб, а також пенсійне забезпечення їх сімей, здійснюється в порядку і розмірах, встановлених Радою Міністрів СРСР.

Питання обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, було врегульовано Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 р. № 590 (в подальшому Постанова № 590), Указами Президії Верховної Ради СРСР від 01.08.1945 р. "Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі", від 10.02.1960 р. "Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" та Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 № 530/П-28.

Пунктом 6 Постанови № 590 визначено, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби, осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, а також пенсійне забезпечення сімей цих осіб здійснюється в порядку і розмірах, що встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1982 р. № 986, з метою усунення множинності нормативних актів про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і їх сімей, спрощення порядку обчислення їм пенсій і відповідно до ст. 52 Закону СРСР "Про державні пенсії" затверджено "Положення про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей" (в подальшому Положення № 986), відповідно до якого особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, звільненим з діючої військової служби, можуть призначатися пенсії за вислугу років чи по інвалідності, а в разі одночасного виникнення права на декілька видів пенсій, пенсія по старості призначається відповідно до вимог Закону СРСР "Про державні пенсії".

Відповідно до п. 55 Положення № 986, окремі періоди служби при обчисленні вислуги років для призначення пенсій зараховуються на пільгових умовах.

Таким чином, суд зазначає, що законодавством колишнього СРСР до 01.01.1991 та законодавством України, яке було чинне на час виникнення спірних відносин, передбачено пільгове (кратне) обчислення періоду проходження особами військової служби в районах Крайньої Півночі колишнього СРСР.

Проте, відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 25.03.1968 року № 181 "Про зарахування солдатам, матросам, сержантам, старшинам і військовим будівельникам, звільненим в запас, часу дійсної строкової військової служби в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в стаж роботи, що надає право на отримання пільг, встановлених за роботу в цих районах і місцевостях", солдатам, матросам, сержантам, старшинам і військовим будівельникам, звільненим, починаючи з 1968 року, з військової служби в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, час їхньої дійсної строкової військової служби (служби у військово-будівельних загонах) в цих районах і місцевостях зараховується в стаж роботи, що надає право на отримання пільг, передбачених Указами Президії Верховної Ради РССР від 10.02.1960 та від 26.09.1967, якщо вони не пізніше трьох місяців після звільнення з військової служби були прийняті на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, законодавець в цьому випадку встановив дві умови для пільгового обчислення періоду строкової військової служби: проходження строкової військової служби в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі; прийняття після служби на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі протягом трьох місяців.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 19.04.2022 у справі 300/756/19.

Судовим розглядом встановлено, що позивач дійсно проходив військову службу в Збройних силах з 05.08.1981 по 15.06.1992, в тому числі в місцевості з тяжкими кліматичними умовами (Мурманська область) з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992., а після закінчення часу проходження вказаної військової служби 03.08.1992 позивач був прийнятий на роботу у «мовою оригіналу - «МЭ в Э УССР ПЭО «Харьковенерго Кременчугская ТЭЦ», тобто після проходження військової служби повернувся на територію, де проживав раніше до проходження такої служби.

Одночасно суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано належних доказів на підтвердження його працевлаштування на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, протягом трьох місяців після звільнення з військової служби, після 15.06.1992 або належних доказів на підтвердження того, що періоди проходження військової служби позивача з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992 відносяться саме до періодів проходження позивачем надстрокової, а не строкової військової служби чи служби у військово-будівельних загонах.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, що відповідачем протиправно не враховано довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.12.2022 №7/2324, суд вважає помилковими, оскільки у цій довідці не зазначені відомості про конкретний вид військової служби, яку позивач проходив з 05.08.1981 по 15.06.1992, а тому остання не може вважатися належним доказом проходження позивачем у вказані вище періоди саме надстрокової військової служби.

Судовим розглядом встановлено, що у формі РС-право / стаж для розрахунку, включені до стажу для розрахунку пенсії періоди проходження позивачем військової служби з 05.08.1981 по 31.12.1991 та з 01.01.1992 по 15.06.1992, що зазначені як "військова служба строкова", у зв`язку із чим доводи апелянта щодо необхідністі застосування у спірному випадку саме положень статті 52 Закону СРСР від 14 липня 1956 року «Про державні пенсії» є помилковими, оскільки вони застосовуються при призначенні пенсії саме військовослужбовцям надстрокової служби, а матеріали справи таких доказів відносно позивача не містять.

Із урахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутні підстави для зарахування в пільговому обчисленні періоду проходження військової служби позивача з 29.07.1988 по 08.07.1991 та з 10.07.1991 по 15.06.1992 в кратному розмірі (один місяць служби за півтора місяці), у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу позивача періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 01.10.1996 р. по 30.06.1998 р.; з 01.10.1998 р. по 31.12.1998 р.; з 01.01.1999 р. по 31.03.1999 р.; з 01.07.1999 р. по 31.12.2003 р.; з 01.01.2005 р. по 31.03.2005 р.; з 01.01.2007 р. по 31.12.2008 р.; з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р.; з 01.01.2022 р. по 31.03.2022 р. та з 01.08.2022 р. по 31.08.2022 р., суд зазначає наступне.

Згідно із розд. ХV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV п.п. 3 п. 3-1, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до розд. II п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, (в подальшому Порядок - № 22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Згідно із довідкою Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області № 1600-05-05-8/2275 від 11.01.2023 про сплату з 01.10.1996 по 31.12.2003 страхових внесків до Пенсійного фонду України за період, з 01.10.1996 по 30.06.1998 відомості щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків позивачемвідсутні. З 01.07.1998 по 30.09.1998 ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування. Страхові внески сплачені в повному обсязі згідно задекларованого чистого доходу. З 01.10.1998 по 31.03.1999 відомості щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків відсутні. З 01.04.1999 по 30.06.1999 ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування. Страхові внески сплачені в повному обсязі згідно задекларованого чистого доходу. З 01.07.1999 по 31.12.2003 відомості щодо системи оподаткування та сплати страхових внесків відсутні.

Також, відповідно до довідки ГУ ДПС у Полтавській області від 15.12.2022 № 26026/6/16-31-24-09-08, з 07.10.1996 по 31.12.2004 ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування. Відповідно до поданих декларацій про доходи ФОП ОСОБА_1 за відповідні періоди задекларовано суму чистого доходу: - 1996 рік 0 грн; - 1997 рік 0 грн; - 1998 рік 222,33 грн; - 1999 рік 340,23 грн; - 2000 рік 565,00 грн. З 01.01.2001 по 31.12.2001 застосовувалася спрощена система оподаткування зі сплатою єдиного податку щомісячно за ставкою 120 грн. З 01.01.2002 по 31.12.2002 застосовувалася спрощена система оподаткування зі сплатою єдиного податку щомісячно за ставкою 100 грн. З 01.01.2003 по 31.12.2004 застосовувалася спрощена система оподаткування зі сплатою єдиного податку щомісячно за ставкою 120 грн.

Матеріали цієї справи не містять будь-яких інших документів про сплату позивачем страхових внесків до 01.01.2004.

Згідно із листа Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.04.2023 №1600-0306-8/28233 на підставі документів, наданих гр. ОСОБА_1 , прийнято рішення про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 29.11.2022. Розмір пенсії гр. ОСОБА_1 визначено з врахуванням стажу 29 років 1 місяць 9 днів та заробітної плати за період з 01.01.2004 по 31.08.2022, коефіцієнт якої становить 0,45798. До страхового стажу зараховано періоди підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998 та з 01.04.1999 по 30.06.1999 відповідно сплати страхових внесків. Сплату страхових внесків підтверджено довідкою №1600-0505-8/2275 від 11.01.2023 та листом №1600-0505-8/28082 від 14.04.2023 ГУПФУ в Полтавській області. Лист №1600-0505-8/24991 від 05.04.2023 визнано недійсним.

Проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області при призначенні пенсії за віком позивачу не враховано до його страхового стажу періодів підприємницької діяльності з 01.07.1998 по 30.09.1998 та з 01.04.1999 по 30.06.1999, при тому, що сплата позивачем страхових внесків за вказані періоди підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 1600-05-05-8/2275 від 11.01.2023, що підтверджується розрахунком стажу для призначення пенсії (форма РС-право а.с.31).

Одночасно суд зазначає, що форма ОК-5 "Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування" не містить відомостей про сплату позивачем, як фізичною особою-підприємцем, страхових внесків за періоди з 01.01.2005 по 31.03.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2008 та з 01.01.2010 р. по 31.12.2010, а форма ОК-7 "Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування" містить відомості про сплату позивачем, як фізичною особою-підприємцем, страхових внесків, зокрема, за періоди з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки за періоди роботи позивача в якості фізичної особи-підприємця з 01.10.1996 по 30.06.1998, з 01.10.1998 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 31.03.1999, з 01.07.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 31.03.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2008 та з 01.01.2010 по 31.12.2010 відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків, то вони обґрунтовано не зараховані відповідачем до страхового стажу позивача, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Проте, оскільки позивачем, як фізичною особою-підприємцем, за періоди з 01.07.1998 по 30.09.1998, з 01.04.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2022 по 31.08.2022 страхові внески сплачено, що підтверджується матеріалами справи, не зарахування відповідачем зазначених періодів є протиправним, у зв`язку із чим позовні вимоги щодо зарахування зазначених періодів до трудового стажу позивача є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що розмір мінімальної пенсії в Україні має бути не нижчим від прожиткового мінімуму, а тому пенсійний орган при призначенні пенсії за віком мав виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі не менше від прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавства (станом на 29.11.2022 - 2508,00 грн, а з грудня 2022 року - 2589,00 грн), суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Судовим розглядом встановлено, що розмір пенсії гр. ОСОБА_1 на 01.04.2023 становить 2093,00 грн., отже у розмірі визначеному, з урахуванням вимог чинного законодавства та відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (2093 грн).

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 по справі № 440/6136/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич