Справа № 500/2272/24
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2272/24

29 травня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника - адвоката Вербицького Р.А., надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, викладене в листі від 19.03.2024 №3009-2670/Д-02/8-1900/24, про відмову у здійсненні перерахунку та виплати позивачу пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове Державне/пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, із врахуванням наступних довідок АО «ДРСУ» про заробітну плату позивача із помісячним розрахунком сум отриманих виплат: №5 від 28.05.2015 (в частині заробітної плати отримуваної з 01,01.2004 по 31.12.2006), №6 від 28.05.2015 (за період 2007-2012 років), №7від 30.12.2015 (2013-2015), з 28 травня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача за віком, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, із врахуванням наступних довідок АО «ДРСУ» №1058-IV від 09.07.2003 про заробітну плату позивача із помісячним розрахунком сум отриманих виплат: №5 від 28.05.2015 (в частині заробітної плати отримуваної з 01.01.2004 по 31.12.2006), №6 від 28.05.2015 (за період 2007-2012 років), №7 від 30.12.2015 (2013-2015), з 28 травня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, починаючи з 28.05.2023 йому призначено пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003. Вказав, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 у справі №500/3434/23, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи водієм в ГКП «Транспортник» з 01.01.2004 по 29.06.2007 та з 13.07.2007 по 29.12.2015, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.05.2023 про призначення пенсії за віком з 28.05.2023 з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення. При цьому позивач зазначив, що ухвалюючи рішення у вказаній судовій справі про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що відомості трудової книжки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 підтверджують трудові відносини з ГКП «Транспортник» (ВАТ «ДРСУ») з 13.07.2007 по 29.12.2015. До того ж, наведені трудові відносини також підтверджуються довідками АО «ДРСУ» про заробітну плату ОСОБА_1 із помісячним розрахунком сум отриманих виплат №4 від 28.05.2015 (за період 1995-2000 років), №5 від 28.05.2015 (за період 2001-2006 років), №6 від 28.05.2015 (за період 2007-2012 років), №7 від 30.12.2015 (2013-2015), які подавалися одночасно з заявою про призначення пенсії за віком. Вказав, що зміст кожної з цих довідок, за висновком суду, засвідчує факт відрахування у відповідних періодах страхових внесків чи єдиного соціального податку за встановленими ставками з заробітної плати ОСОБА_1 .

Позивач вказав, що станом на 29.02.2024 він звернувся до із заявою про перерахунок пенсії за віком призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, у якій вказав, що в раніше загаданій справі судом зараховано до страхового стажу періоди його роботи водієм в ГКП «Транспортник» з 01.01.2004 по 29.06.2007 та з 13.07.2007 по 29.12.2015, а ГУ ПФУ в Тернопільській області враховано даний період для призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 , з огляду на що, на його думку, слід також здійснити перерахунок призначеної пенсії з врахуванням заробітної плати отримуваної позивачем за періоди роботи водієм у ГКП «Транспортник» з 01.01.2004 по 29.06.2007 та з 13.07.2007 по 29.12.2015 на підставі довідок про заробітну плату, яка враховується для призначення пенсії: №5 від 28.05.2015 (в частині заробітної плати отримуваної з 01,01.2004 по 31.12.2006), №6 від 28.05.2015 (за період 2007-2012 років), №7від 30.12.2015 (2013-2015).

Однак, за результатом розгляду вказаної заяви відповідач листом від 19.03.2024 №3009-2670/Д-02/8-1900/24 відмовив позивачу у її задоволенні з підстав того, що на виконання рішення. Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 у справі №500/3434/23 ОСОБА_1 призначено з 28.05.2023 пенсію за віком згідно із Законом від 09.07.2003 №1058-IV при страховому стажі 31 рік 03 місяці 01 день, проте вказаним судовим рішення зобов`язань щодо врахування заробітної плати не приймалось. Пенсію позивачу обчислено із середньомісячного заробітку за періоди роботи з 01.03.1988 по 28.02.1993, з 01.01.2004 по 31.12.2015 (внесено нулями) та за даними персоніфікованого обліку з 01.11.2018 по 31.12.2018.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся із даним позовом в суд.

Ухвалою від 19.04.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та ухвалив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи, суддею одноособово, та призначив судове засідання у справі на 14.05.2024.

06.05.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача зі змісту якого слідує, що відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог мотивуючи свою позицію тим, що на виконання рішення суду у справі №500/3434/23 позивачу враховано до страхового стажу період роботи водієм в ГКП «Транспортник» з 01.01.2004 по 29.06.2007 та з 13.07.2007 по 29.12.2015. Водночас, відповідач вказує, що підстави для врахування при обчисленні пенсії відомостей, наведених в довідках про заробітну плату №5 від 28.05.2015, №6 від 28.05.2015, №7 від 30.12.2015, виданих АО «ДРСУ» відсутні. Вказує, що з 01.01.2023 російська федерація припинила свою участь Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом від 09.07.2003 №1058-IV. При цьому, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону від 09.07.2003 №1058-IV. Відповідно до статті 40 Закону від 09.07.2003 №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) За будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу. За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. Таким чином відповідач вказав, що пенсію позивача обчислено із середньомісячного заробітку за періоди роботи з 01.03.1988 по 28.02.1993, з 01.01.2004 по 31.12.2015 та за даними персоніфікованого обліку з 01.11.2018 по 31.12.2018 (арк. справи 40-50).

В судове засідання, призначене на 14.05.2024 сторони не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, місце та час судового розгляду справи.

Водночас, 14.05.2024 представником позивача та представником відповідача на адресу суду подано клопотання про розгляд даної справи в порядку письмового провадження за відсутності позивача та його представника та за відсутності представника відповідача (арк. справи 51, 55).

Зважаючи на наявні матеріали судової справи, ухвалою від 14.05.2024 суд перейшов до подальшого розгляду даної справи в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Як слідує з матеріалів судової справи, позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 01.05.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення йому пенсії за віком, до якої додав документи згідно з переліком, наведеним у розписці-повідомленні, а саме: довідку про РНОКПП, паспорт, диплом про освіту, військовий квиток, трудову книжку, довідки про заробітну плату.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №72 від 08.05.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивачем оскаржено вказане рішення в судовому порядку.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 у справі №500/3434/23, яке набрало законної сили 01.11.2023, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 №72 від 08.05.2023. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи водієм в ГКП «Транспортник» з 01.01.2004 по 29.06.2007 та з 13.07.2007 по 29.12.2015. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.05.2023 про призначення пенсії за віком з 28.05.2023 з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

29.02.2024 позивач звернувся на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перерахунок пенсії за віком призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне Пенсійне страхування» №1058-VI від 09.07.2003, у якій покликаючись на рішення у судовій справі №500/3434/23 та встановлені ним обставини щодо його трудових відносин із АО «ДРСУ», просив здійснити перерахунок та виплату його пенсії із врахуванням наданих довідок АО «ДРСУ» про заробітну плату позивача із помісячним розрахунком сум отриманих виплат, а саме: №5 від 28.05.2015 (в частині заробітної плати отримуваної з 01.01.2004 по 31.12.2006), №6 від 28.05.2015 (за період 2007-2012 років), №7 від 30.12.2015 (2013-2015).

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №3009-2670/Д-02/8-1900/24 від 19.03.2024 повідомило позивача про те, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 у справі №500/3434/23 призначено з 28.05.2023 пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при страховому стажі тривалістю 31 рік 03 місяці 01 день та зазначено, що вказаним судовим рішенням зобов`язань щодо врахування заробітної плати не приймалось.

Окрім цього відповідач зазначив, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з і липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу. За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Таким чином відповідач дійшов висновку, що пенсію позивача слід обчислювати із середньомісячного заробітку за періоди роботи з 01.03.1988 по 28.02.1993, з 01.01.2004 по 31.12.2015 (внесено нулями) та за даними персоніфікованого обліку з 01.11.2018 по 31.12.2018, а підстави для перерахунку пенсії позивача відсутні.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною позивач звернувся із даним позовом в суд, позаяк вважає, що оскільки рішенням у судовій справі №500/3434/23 за його позовом до відповідача - підтверджено трудові відносини позивач з ГКП «Транспортник» (ВАТ «ДРСУ») та зараховано трудовий стаж на вказаному підприємстві при призначенні пенсії за віком, то як наслідок позивач набув право на перерахунок та виплату його пенсії врахуванням довідок вказаного підприємства про заробітну плату позивача із помісячним розрахунком сум отриманих виплат.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керується наступним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, .надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) за змістом пункту 1 частини першої статті 8 якого встановлено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи. визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У свою чергу положеннями частини першої статті 40 Закону №1058-IV визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату, первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно абзаців 4 і 5 частини першої статті 40 Закону №1058-IV для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії, на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованоґо обліку.

Підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (Порядок №22-1), для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Порядку №22-1). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка, про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (пункт 2.10 Порядку №22-1).

Суд враховує, що згідно частини першої статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституцій України та складається, серед іншого, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, Законом України №290/95-ВР від 11 липня 1995 року ратифіковано Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисну трудящих-мігрантів, укладену в рамках Співдружності Незалежних Держав і підписану від імені Уряду України у м. Москві 15 квітня 1994 року (далі - Угода від 15 квітня 1994 року).

Відповідно до статті 4 цієї Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. Вразі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей, згідно статті 9 цієї Угоди, регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 або (і) двосторонніми угодами.

Приписами пунктів 2 і 3 статті 6 Угода від 13 березня 1992 року визначено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11 Угода від 13 березня 1992 року).

В контексті застосування, положень коментованої Угоди від 13 березня 1992 року, суд враховує, що частинами першою та другою і 2 статті 13 Угоди від 13 березня 1992 року визначено, Що кожний учасник цієї, Угоди може вийти з Неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання Депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.. . -

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 за №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", прийнято рішення про: (1) вихід з цієї Угоди, вчиненої 13 березня 1992 року у м.-Москві; (2) доручено Міністерству закордонних справ України в установленому порядку повідомити депозитарію' про вихід з цієї Угоди.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 за №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію - для України 19 червня 2023 року.

З 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Таким чином суд погоджується із доводами позивача про те, що виникнення правовідносин, зокрема здобуття спірного трудового/страхового стажу із оплатою праці за виконану позивачем роботу, мало місце до виходу держави Україна та російської федерації з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року, з огляду на зо її положення підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Окрім вказаного, приписами абзаців 2, Знатті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 22 Федерального закону Російської Федерації №167-Ф3 від 15Л 2.2001 "Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації" передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або. осіб, без громадянства, які тимчасово проживають на території Російської Федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території Російської Федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим Федеральним законом для громадян Російської Федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.

Пунктом 1 статті 11 Федерального Закону Російської Федерації №400-Ф3 від 28.12.2013 "Про страхові пенсії" передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території Російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і Сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд Російської Федерації.

В Державі Україна право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону №1058-IV. Статтею 1 Закону №1058-IV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про Добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону (абзац 36 пункту 1 частини першої статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню таза який щомісяця сплачені-страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абзац 33 пункту 1 частини 1 статті 24 Закону від 09 липня 2003року №1058-IV).

За змістом частин першої, десятої та дванадцятої статті 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом, валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 106 Закону №1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Таким чином, обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за їх несплату чи несвоєчасну салату чи сплату в повному обсязі національним законодавством покладено саме на страхувальника, який за законом зобов`язаний здійснювати нарахування цього внеску та його утримання із заробітної плати позивача. При цьому, такі ж вимоги визначено і в національному законодавстві російської федерації.

Слід зазначити, що відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, я слідує з матеріалів судової справи - рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 у справі №500/3434/23 за позовною заявою позивача до органів ПФУ до його страхового стажу зараховано період роботи водієм в ГКП «Транспортник» з 01.01.2004 по 29.06.2007 таз 13.07.2007 по 29.12.2015.

Так, ухвалюючи рішення у справі, суд встановив, що відомості трудової книжки позивача № НОМЕР_1 підтверджують трудові відносини з ГКП «Транспортник» (ВАТ «ДРСУ») з 13.07.2007 по 29.12.2015. До того ж, наведені трудові відносини також підтверджуються довідками АО «ДРСУ» про його заробітну плату з помісячним розрахунком сум отриманих виплат №4 від 28.05.2015 (за період 1995-2000 років), №5 від 28.05.2015 (за період 2001-2006 років), №6 від 28.05.2015 (за період 2007-2012 років), №7 від 30.12.2015 (2013-2015), які подавалися одночасно з заявою про призначення пенсії за віком.

Суд встановив, що зміст кожної з цих довідок засвідчує факт відрахування у відповідних періодах страхових внесків чи єдиного соціального податку за встановленими ставками з заробітної плати.

Оскільки вказане рішення суду набрало законної сили 01.11.2023, суд вважає, що в силу приписів частини четвертої статті 78 КАС України, вказані обставини, в тому числі щодо поданих довідок про заробітну плату позивача із помісячним розрахунком сум отриманих виплат, є такими, що не потребують доказування у межах даної судової справи.

Однак, обчислюючи з 28.05.2023 розмір пенсії позивача вказані висновки суду, викладені у мотивувальній частині судового рішення від 24.08.2023 у справі №500/3434/23, відповідачем не враховано та як наслідок не взято до уваги заробітну плату позивача, вказану у наданих довідках №4 від 28.05.2015 (за період 1995-2000 років), №5 від 28.05.2015 (за період 2001-2006 років), №6 від 28.05.2015 (за період 2007-2012 років), №7 від 30.12.2015 (2013-2015).

Причому в якості підстав для неврахування таких довідок відповідач вказав аналогічні тим, які ним було зазначено у скасованому судом в межах справи №500/3434/23 рішенні про відмову в призначенні пенсії позивачу, а саме - «припинення російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992».

Суд враховує, що у період роби позивача в на території російської федерації, існував правовий механізм за допомогою якого, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди від 13.03.1992 враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Згідно із зазначеної Угоди обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Водночас, неможливість органами Пенсійного фонду України звернутись до органів Пенсійного фонду російської федерації для отримання відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку позивача не може слугувати підставою для не врахування особі сум заробітку під час обчислення пенсії. При цьому суд погоджується із доводами сторони позивача про те, що зарахувавши позивачу відповідні періоди роботи до його страхового стажу, відповідач повинен також врахувати відомості про розміри заробітної плати в російській федерації в силу прямих приписів частини третьої статті 6 Угоди.

Відтак дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати позивачу пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове Державне/пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, із врахуванням наступних довідок АО «ДРСУ» про заробітну плату позивача із помісячним розрахунком сум отриманих виплат: №5 від 28.05.2015 (в частині заробітної плати отримуваної з 01,01.2004 по 31.12.2006), №6 від 28.05.2015 (за період 2007-2012 років), №7від 30.12.2015 (2013-2015), з 28 травня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум, - є протиправними.

За таких обставин суд дійшов висновку що похідна позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача за віком, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, із врахуванням наступних довідок АО «ДРСУ» №1058-IV від 09.07.2003 про заробітну плату позивача із помісячним розрахунком сум отриманих виплат: №5 від 28.05.2015 (в частині заробітної плати отримуваної з 01.01.2004 по 31.12.2006), №6 від 28.05.2015 (за період 2007-2012 років), №7 від 30.12.2015 (2013-2015), з 28 травня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум, також підлягає до задоволення.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Також, суд враховує, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Водночас, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, викладене в листі №3009-2670/Д-02/8-1900/24 від 19 березня 2024 року про відмову у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, із врахуванням довідок АО «ДРСУ» про його заробітну плату із помісячним розрахунком сум отриманих виплат: №5 від 28 травня 2015 року (в частині заробітної плати отримуваної з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2006 року), №6 від 28 травня 2015 року (за період 2007-2012 років), №7 від 30 грудня 2015 року (2013-2015), починаючи з 28 травня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за віком, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, із врахуванням довідок АО «ДРСУ» про його заробітну плату із помісячним розрахунком сум отриманих виплат, а саме: №5 від 28 травня 2015 року (в частині заробітної плати отримуваної з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2006 року), №6 від 28 травня 2015 року (за період 2007-2012 років), №7 від 30 грудня 2015 року (2013-2015), починаючи з 28 травня 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 травня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.