Справа № 380/27262/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/27262/23 пров. № А/857/7191/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцуляка Тараса Романовича на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену суддею Кузаном Р.І. у м. Львові о 15:55 у справі №380/27262/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

-визнати протиправним та скасувати Наказ Командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.07.2022 № 435 «Про призначення спеціального розслідування»;

-визнати протиправним та скасувати Акт проведення розслідування нещасного випадку за формою НВ-2, який був затверджений Командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 , який був зареєстрований за вх. № 4449 від 13.09.2022;

-визнати протиправним та скасувати Наказ Командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2022 № 1606 «Про результати спеціального розслідування нещасного випадку»;

-визнати протиправним та скасувати Наказ Командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.10.2022 № 263 в частині зазначення в ньому, що смерть ОСОБА_3 не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби;

-визнати протиправною бездіяльність Комісії Військової частини НОМЕР_1 з розслідування нещасного випадку, а саме смерті ОСОБА_3 , яка полягає у неналежному розслідуванні нещасного випадку, а саме смерті ОСОБА_3 , у відповідності до вимог Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 № 332 «Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2021 р. за № 1667/37289, та яка також полягає у неврахуванні під час здійснення розслідування вказаного нещасного випадку, а саме смерті ОСОБА_3 , того, що вказаний нещасний випадок є пов`язаним з виконанням ним обов`язків військової служби, та яка також полягає у нескладенні за результатами розслідування вказаного нещасного випадку актів за формами НВ-2 та НВ-3;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) повторно провести спеціальне розслідування нещасного випадку, а саме смерті ОСОБА_3 , у порядку та у відповідності до вимог Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 № 332 «Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2021 р. за № 1667/37289, з врахуванням того, що вказаний нещасний випадок є пов`язаним з виконанням ОСОБА_3 обов`язків військової служби, та скласти за результатами спеціального розслідування вказаного нещасного випадку акти за формами НВ-2 та НВ-3, а також внести зміни до Наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.10.2022 № 263 в частині зазначення в ньому, що смерть ОСОБА_3 є пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду; клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволено; позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів та акту, зобов`язання до вчинення дій залишено без розгляду.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник позивача адвокат Яцуляк Тарас Романович оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити, визнати поважними причини попуску плозивачем строку звернення до суду з означеними позовними вимогами, поновити позивачу процесуальний строк на звернення до суду, а матеріали справи - скерувати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

З матеріалів справи слідує, що спірні правовідносини позивача із Військовою частиною НОМЕР_1 виникли з приводу незгоди позивача із бездіяльністю та рішеннями відповідача, пов`язаними із неналежним, на думку позивача, розслідуванням нещасного випадку, а саме смерті його сина ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, задовольняючи відповідне клопотання відповідача, вказав на недоведення представником позивача наявності у позивача поважних причин пропуску строку звернення до суду з даними позовними вимогами.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Водночас ч.2 ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) та перевіряє позовну заяву на відповідність вимогам до позовної заяви, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Відповідно до вимог частини першої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Так, 26 лютого 2024 року відповідачем заявлено клопотанням про залишення позову без розгляду. Представник позивача у судовому засіданні (у суді першої інстанції) заперечив проти клопотання відповідача, просив визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даними позовними вимогами та поновити позивачу процесуальний строк звернення до суду, покликаючись на викладені у клопотанні про поновлення строку підстави для такого поновлення.

Оскільки наведені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду обставини пропуску строку судом першої інстанції визнані неповажними, оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Відповідно до частини 2 ст.6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У справі "Устименко проти України" ЄСПЛ зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Суд першої інстанції вказав на те, що представник позивача звернувся до суду лише 20.11.2023, тобто з пропуском майже року часу від граничного строку звернення до суду.

Згідно доводів представника позивача, неналежний фізичний та моральний стан позивача після смерті сина вплинули на строки звернення до адвоката за правовою допомогою через тривалий проміжок час після смерті ОСОБА_3 , а складність справи потребувала значних зусиль та часу для формування позовної заяви та обґрунтування позовних вимог.

Позивачем укладено угоду з адвокатом Яцуляком Т.Р. 17.01.2023. Адвокатські запити до Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи, Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім Ю.Липи», Головного управління Національної поліції у Львівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про надання документів, пов`язаних зі смертю ОСОБА_3 , проходженням ним служби та лікування скеровувались адвокатом 09.03.2023. Тобто, представник позивача почав вживати заходи для підготовки позовної заяви лише через півтора місяці після укладення угоди про надання правової допомоги.

Зміст позовної заяви та долучених до неї документів дозволяють суду встановити обставини, що на момент звернення з адвокатськими запитами представнику позивача були відомі загальні обставини проходження ОСОБА_3 військової служби, отримання поранення, лікування та встановлену причину його смерті. Відповіді на адвокатські запити з копіями частини запитуваних документів отримані представником позивача протягом березня 2023 року. Повторний адвокатський скерований представником позивача на адресу військової частини НОМЕР_1 лише 05.05.2023, відповідь на який разом з копіями документів надана відповідачем 07.06.2023 за №690/73/108/з.

Як слушно зазначено судом першої інстанції, будь-яких доказів чи обґрунтованих пояснень, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних причин, що зумовили поважність пропуску встановленого законом строку звернення до суду на розгляд суду не надано.

Так, здійснення приватних поїздок адвокатом- представником позивача у м. Лозову Харківської області, у м. Полтаву, м. Краматорськ, м. Слов`янськ після 17.01.2023 не підтверджене жодними доками, як і не обґрунтована їх мета (потреба). Тобто, ця обставина не вказує на наявність обґрунтованих перешкод для звернення позивача до суду протягом встановленого законодавством строку.

Покликання на неотримання позивачем оскаржуваних акту та наказів в період 23.01.2023 по 10.11.2023 судом розцінені як необгрунтовані. Також суд вважає безпідставними покликання представника позивача на те, що відсутність запитуваних документів об`єктивно унеможливила звернення до суду з позовом, адже наведені в цих документах відомості та факти не оспорюються. Слід також зазначити, що доказів на підтвердження отримання відповідей на адвокатські запити від березня 2023 року лише у листопаді 2023 року позивачем не надано.

Представник позивача також у апеляційній скарзі жодним чином не мотивував причини зволікання з реагуванням на ненадання відповідей військовою частиною НОМЕР_1 і ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 09.03.2023 та не зазначив про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів для своєчасного подання такого позову, які б були об`єктивними та не залежали від волевиявлення сторони.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Круз проти Польщі» виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, обмеження права на звернення за захистом прав свобод та інтересів встановленням строків, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Судом апеляційної інстанції не встановлено наявності непереборних обставин, що перешкоджали позивачу реалізації права на вчасне звернення до суду з даними позовними вимогами, а тому поділяє висновки суду першої інстанції про застосування до позовних вимог правових наслідків, передбачених п.8 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцуляка Тараса Романовича залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену у справі №380/27262/23, без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний