Справа № 160/3600/24
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
24 травня 2024 рокуСправа №160/3600/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №160/3600/24 за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала зазначена справа.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 додаткової винагороди за безпосередню участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з 09.04.2022 року до 31.05.2022 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 додаткову винагороду на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період часу з 09.04.2022 року до 31.05.2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

23.05.2024 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій позивач просить:

- поновити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) процесуальний строк на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 160/3600/24;

- ухвалити додаткове судове рішення у справі № 160/3600/24 щодо розподілу судових витрат та стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ІКЮО НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч гривень) 00 коп.

В обгрунтування заяви зазначено, що у зв`язку із розглядом даної справи позивач поніс витрати на правову допомогу адвоката 20000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в даній справі.

Щодо строку звернення представника позивача до суду про ухвалення додаткового рішення, суд враховує, що розгляд даної справи було здійснено, відповідно до ст. 257, 262 КАС України, у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін), за наявними у справі матеріалами із дотриманням положень 251 КАС України щодо вручення судового рішення.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 121 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 121 КАС України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (ч. 4 ст. 121 КАС України).

Суд зазначає, що серед основних принципів адміністративного судочинства відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення (п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України).

Відповідно до висновків рішення ЄСПЛ у справі "Белле проти Франції" від 04.12.1995 вбачається, що право на доступ до суду має застосовуватись на практиці та бути ефективним".

В рішенні ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каванілесс проти Іспанії" від 28.10.1998 зазначено про те, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила як то "надмірний формалізм" можуть позбавити заявників права звернення до суду.

Враховуючи вищезазначене, задля дотримання визначених процесуальним законодавством принципів адміністративного судочинства згідно п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України, забезпечення представнику позивача права на доступ до суду щодо подання вказаної вище заяви про ухвалення додаткового судового рішення, пропущений строк слід визнати поважним та поновити.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

На підставі викладеного, оскільки рішення в даній справі було прийнято в письмовому провадженні, суд вважає за можливе розглянути дану заяву без участі представників сторін у письмовому провадженні.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).

Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18), від 08 березня 2023 року у справі № 640/16295/21, від 15 березня 2023 року у справі № 640/3406/20.

Судом встановлено, що на момент вирішення питання про розподіл судових витрат представником позивача надано суду копію договору про надання правничої допомоги, детальний опис (розрахунок) наданих послуг професійної правничої допомоги; копію ордеру адвоката на надання правової допомоги; копію рахунку від 15.04.2024 року.

Оплата правової допомоги у розмірі 20000,00 грн. підтверджується долученими до матеріалів справи рахунком № 08/02 від 15.04.2024 року.

Враховуючи критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, їх неминучості, приймаючи до уваги що дана справа не є складною (за обсягом доказів), а також те, що витрати на оплату послуг адвоката мають бути дійсні, необхідні та обґрунтовані, приймаючи до уваги також і те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти певні дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, враховуючи принципи добросовісності, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне присудити позивачу витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 1500,00 грн.

Керуючись статями132, 139, 143, 243, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №160/3600/24 - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

В задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Копію додаткового судового рішення направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник