Справа № 200/2713/24
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року Справа№200/2713/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому (з урахуванням уточнення позовних вимог) просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 08.03.2024 №59 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у призначенні пенсії за віком та зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 17.10.1981 до 31.01.1999 включно, згідно трудової книжки НОМЕР_2 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з 17.10.1981 до 31.01.1999 включно, загалом 14 років 3 місяці 3 дні, згідно записів у трудовій книжці;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 від 29.02.2024, з урахуванням висновків суду та призначити пенсію за віком з 09 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

В обґрунтування позову вказано, що позивачка набула право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне

страхування».

Однак спірним рішенням відповідача позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідної кількості страхового стажу. Зокрема, відповідачем не врахований весь трудовий стаж за трудовою книжкою НОМЕР_2 , оскільки зміна прізвища на титульній сторінці проведена з порушенням п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (в першому записі про зміну прізвища не зазначено прізвище, яке змінено). Для зарахування до страхового стажу періодів роботи, зазначених в трудовій книжці, необхідно надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи, довідки про реорганізацію або надати документи про зміну прізвища ОСОБА_2 .

Таким чином, згідно трудової книжки та розрахунку відповідача позивачу не був зарахований страховий стаж за період з 17.10.1981 до 31.01.1999 включно, загалом 14 років 3 місяці 3 дні.

Вважаючи такі висновки органу пенсійного фонду протиправними, позивачка звернулась до суд за захистом порушеного права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази у відповідача, яких, на думку суду, не вистачало для всебічного та об`єктивного розгляду справи.

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву де висловлено незгоду із позовними вимогами та зазначено наступне.

До страхового стажу позивачки не зараховані періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки зміна прізвища на титульній сторінці проведена з порушенням вимог п.2.13 Інструкції, а саме в першому записі про зміну прізвища не зазначено прізвище, яке змінено.

Відповідачем наголошено, що будь-які уточнюючі довідки про спірні періоди роботи позивача в матеріалах електронної пенсійної справи відсутні.

Відтак, для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивачки з 17.10.1981 до 31.01.1999 включно, відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 , відсутні законні підстави.

Періоди роботи позивача з 1999 року зараховано за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивачки складає 16 років 10 місяців 23 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.

Фактичні обставини, встановлені судом у справі, такі.

Позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

29.02.2024 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява про призначення пенсії та додані до неї документи розглянуті за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішенням відповідача від 08.03.2024 №59 відмовлено позивачці у призначенні пенсії. В рішенні встановлено, що вік заявниці 60 років; страховий стаж за наданими документами 16 років 10 місяців 23 дні. Підставою для відмови зазначено, що до страхового стажу не зараховано: періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки зміна прізвища на титульній сторінці проведена з порушенням п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (в першому записі про зміну прізвища не зазначено прізвище, яке змінено). Для зарахування до страхового стажу періодів роботи, зазначених в трудовій книжці, необхідно надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи, довідки про реорганізацію або надати документи про зміну прізвища ОСОБА_2 .

Таким чином, згідно трудової книжки та розрахунку відповідача позивачу не був зарахований страховий стаж за період з 17.10.1981 по 31.01.1999.

В матеріалах справи наявні:

свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 , яке свідчить, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_5 від 27.12.2023 (видане повторно) про те, що шлюб між чоловіком ОСОБА_4 та дружиною ОСОБА_5 розірвано 23.02.1987. Прізвище після розірвання шлюбу: чоловіка « ОСОБА_6 », дружини « ОСОБА_7 ».

свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_6 від 13.07.1987 про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 13.07.1987. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка « ОСОБА_9 », дружини « ОСОБА_9 ».

В трудовій книжці НОМЕР_2 , що видана на ім`я «( ОСОБА_7 ), ( ОСОБА_6 ), ОСОБА_9 ») на титульній сторінці наявні зокрема записи: «прізвище змінено на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_7 від 29.09.1987, прізвище змінено на ОСОБА_9 згідно свідоцтва НОМЕР_6 від 13.07.1987.

За встановлених фактичних обставин правова позиція суду обґрунтована таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 9 Закону № 1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 вказаної статті Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Приписами частини другої статті 26 Закону № 1058 встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки зокрема мають особи за наявності страхового стажу по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно із абзацом 1 пункту Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 8 Порядку № 637 передбачено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, підставою для неврахування до страхового стажу періодів роботи позивачки згідно трудової книжки НОМЕР_2 стало те, що зміна прізвища на титульній сторінці проведена з порушенням п.2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (в першому записі про зміну прізвища не зазначено прізвище яке змінено).

Так, дослідженням трудової книжки НОМЕР_2 судом встановлено, що трудовій книжці НОМЕР_2 , що видана на ім`я «( ОСОБА_7 ), ( ОСОБА_6 ), ОСОБА_9 ») на титульній сторінці наявні, зокрема, записи: «прізвище змінено на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_7 від 29.09.1987, прізвище змінено на ОСОБА_9 згідно свідоцтва НОМЕР_6 від 13.07.1987.

Ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях до 29.07.1993 здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція №162), а з 29.07.1993 відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерство праці України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція №58).

Під час заповнення та внесення змін до трудової книжки позивача діяли норми Інструкції №162.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №162 у трудову книжку, зокрема, вносяться відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №162 всі записи у трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно п.2.12 Інструкції №162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Вказані положення також передбачені Інструкцією №58, яка діє з 29.07.1993 (пункти 2.11 та 2.13).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

З огляду на викладене, суд звертає увагу відповідача, що посилаючись в даному випадку на порушення п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерство праці України від 29.07.1993 № 58 відповідачем не враховано, що зміни записів трудової книжки позивача вносились під час дії Інструкції №162 та врегульовані п. 2.12.

Відтак суд не погоджується із доводами відповідача щодо неврахування трудового стажу позивачки, вказаного у її трудовій книжці, з підстав того, що вона заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок. п. 2.13 Інструкції № 58.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

При цьому, наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 127/9055/17.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його права на соціальний захист - призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

У даному випадку записи трудової книжки позивачки містять повні відомості, засвідчені підписом посадових осіб та відбитками печаток.

При цьому, суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача НОМЕР_2 містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що недоліки у заповненні трудової книжки не спростовує факту наявності у позивача відповідного стажу роботи.

Враховуючи викладене, рішення відповідача прийнято передчасно, без підрахунку належним чином страхового стажу позивача із врахуванням даних стосовно періодів роботи, зазначених у трудовій книжці НОМЕР_2 , а тому підлягає скасуванню.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що позов належить задовольнити у частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №59 від 08.03.2024 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком та застосувати спосіб порушеного права у виді зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 29.02.2024 про призначення пенсії за віком із врахуванням відомостей про періоди трудової діяльності що вказані у трудовій книжці НОМЕР_2 .

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати стаж та призначити пенсію, то така задоволенню не підлягає, оскільки є втручанням у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду.

Щодо судового збору.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що наразі складає 1211,20 грн.

Водночас, відповідно ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, оскільки позивач звернувся до суду в електронній формі, то розмір судового збору має складати 968,96 грн.

Таким чином, суд, на підставі ч. 8 ст. 139 КАС України, стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 968,96 грн. Про інші судові витрати суду не заявлено.

В іншій частині надміру сплачений позивачем судовий збір підлягає поверненню позивачу за правилами установленими ст. 7 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, Чернігівська область, м. Чернігів, вулиця П`ятницька, будинок 83а ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 08.03.2024 №59 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.02.2024 про призначення пенсії за віком із врахуванням відомостей про періоди трудової діяльності, що вказані у трудовій книжці НОМЕР_2 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, Чернігівська область, м. Чернігів, вулиця П`ятницька, будинок 83а ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 28 травня 2024 року.

Суддя І.В. Буряк