Справа № 420/24895/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/24895/23

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю.М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у справі за позовом адвоката Вадима Меламеда, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2023 року адвокат В. Меламед, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність стосовно відмови здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на несвоєчасно виплачену щомісячну пенсію ОСОБА_1 з 07.10.2009 до часу її фактичної виплати - 11.07.2023;

- зобов`язати здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на несвоєчасно виплачену щомісячну пенсію ОСОБА_1 з 07.10.2009 до часу її фактичної виплати - 11.07.2023.

В обґрунтування позовних вимог адвокат В. Меламед, пояснює, що його довірителька 26.06.1940 року народження є громадянкою України.

По досягненню пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, позивачці була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась до 21.03.1995 до виїзду за кордон, на постійне місце проживання до Ізраїлю. Починаючи з 30.09.1995 виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена.

Далі адвокат пояснює, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 по справі №420/2360/23, у липні 2023 року Пенсійний фонд виплатив донараховану пенсію за період з 07.10.2009 по 30.06.2023 у розмірі 183519,81 грн., на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок, Крім того, відповідач у червні 2023 року здійснив виплату боргу по пенсії в сумі 12558,00 грн.

07.07.2023 та 15.07.2023 адвокат направив до територіального органу Пенсійного фонду запити про надання інформації щодо дати, з якої призначена пенсія; коефіцієнт страхового стажу; коефіцієнт заробітної плати (доходу, грошового забезпечення); заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для обчислення, перерахунку, індексації пенсії на поточний момент; поточного розміру пенсії для виплати; а також розрахунку компенсації втрати частини доходів та здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.

У відповідь на адвокатський запит листом від 14.07.2023 за № 1500-0305-8/95297 відповідач повідомив про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів на несвоєчасно виплачену пенсію позивачки в сумі 183519,81 грн за період з 07.10.2009 по 30.06.2023, з огляду на те, що така виплата здійснена на виконання рішення суду.

Крім того, листом від 02.08.2023 за № 21218-20936/С-02/8-1500/23 ГУ ПФУ в Одеській області повторно повідомив, про відсутність правових підстав для нарахування і виплати позивачці компенсації втрати частини доходів на несвоєчасно виплачену пенсію.

Адвокат вважає, що відповідно до норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі Порядок №159), його довірителька має право на виплату компенсації втрати частини доходів через порушення строків виплати пенсії.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 30.06.2023.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії 30.06.2023, яка визначається відповідно до Закон №2050-ІІІ та Порядку №159.

Суд стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 858,88 грн.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм Закону№2050-ІІІ, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину пенсії або заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Суд відхилив аргументи відповідача про те, що виплата донарахованої пенсії мала разовий характер, а тому компенсації не підлягає, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду.

Суд врахував той факт, що вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення порушених прав позивачки, а тому визнав, що вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ, а тому остання набула право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ГУ ПФУ в Одеській області посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення у справі не врахував, що відповідно до положень статей 3, 4 Закону №2050-ІІІ підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування громадянину належних йому доходів; доходи не повинні носити разовий характер; порушення встановлених строків їх виплати; затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

При цьому, за твердженням скаржника, основною умовою для виплати компенсації втрати частини доходів є порушення строків виплати нарахованих доходів.

Як зазначає скаржник, виплата перерахованої пенсії позивачці на виконання рішення суду була здійснена у повному обсязі та без порушення будь яких строків.

При цьому скаржник наголошує на тому, що сума виплаченої на виконання рішення суду пенсії має разовий характер, а тому не може вважатися доходом позивача в розумінні вимог законодавства.

За таких підстав скаржник вважає, що відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Позивачка своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа буде розглядатися в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є громадянкою України, постійно проживає у Ізраїлі.

По досягненні пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, позивачці була призначена пенсія по за віком, яка виплачувалась з 16.02.1994 по 31.03.1995 до виїзду за кордон на постійне місце проживання до Ізраїлю. Виплата ОСОБА_1 пенсії припинена через виїзд до Ізраїлю.

Через свого представника позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду щодо поновлення виплати пенсії, однак отримала відмову, яку оскаржила у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 у справі №420/21269/21 частково задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо не поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01.10.1995.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2022 у справі №420/21269/21 частково задоволено апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Одеській області.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 скасовано та ухвалено постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 02.09.2021 про відмову у поновленні пенсії.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 07.10.2009, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №№1058-IV ).

Листом від 04.08.2022 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило представника позивача, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2022 по справі №420/21269/21 ОСОБА_1 з 07.10.2009 поновлено виплату пенсії за віком згідно із Закон №№1058-IV, проте пенсійний орган не нарахував отримані виплати на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Позивач оскаржила протиправну бездіяльність щодо виплати пенсії у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 у справі №420/2360/23 задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області стосовно невиплати пенсії ОСОБА_1 через її особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 , в тому числі суму недоотриманої пенсії, на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито в АТ КБ «Приватбанк».

Листом від 15.06.2023 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило, що на виконання вищезазначених судових рішень доплата за період з 07.10.2009 по 30.06.2023 в розмірі 183519,81 грн. нарахована на липень 2023 року на визначений ОСОБА_1 поточний рахунок через зазначену банківську установу. Крім того, відповідач 13.06.2023 здійснив виплату боргу по пенсії в сумі 12558,00 грн. та 20332,43 грн. на вказаний банківський рахунок позивачки.

07.07.2023 та 15.07.2023 адвокат направив до територіального органу Пенсійного фонду запити про надання інформації щодо дати, з якої призначена пенсія; коефіцієнт страхового стажу; коефіцієнт заробітної плати (доходу, грошового забезпечення); заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для обчислення, перерахунку, індексації пенсії на поточний момент; поточного розміру пенсії для виплати; а також розрахунку компенсації втрати частини доходів та здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.

14.07.2023 в своєму листі-відповіді відповідач повідомив позивача, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 по справі № 420/2363/23 ОСОБА_1 , яким зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії з 07.10.2009, з урахуванням понаднормативного стажу 7 років ОСОБА_1 відповідно до ст.28 та ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251, на момент фактичної виплати. Рішенням від 05.06.2023 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії

Листом від 14.07.2023 ГУ ПФУ в Одеській області у відповідь на адвокатський запит повідомило про здійснення перерахунку пенсії з 07.10.2009 з урахуванням понаднормативного стажу 7 років, з коефіцієнтом страхового стажу врахованого для розрахунку пенсії з урахуванням кратності 1,35 склав - 0,37350 (страховий стаж 27 років 8 місяців). Також відповідач повідомив що перерахунок проведений без урахування заробітної плати, розмір пенсії склав 544 грн., починаючи з 01.01.2010 проведені всі індивідуально (масові) перерахунки зі зміною прожиткового мінімуму та індексацією заробітку.

Окрім цього у відповіді ГУ ПФУ в Одеській області зазначило про відсутність підстав для виплати компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , оскільки нарахована доплата на виконання ухвали суду виплачена відповідно до чинного законодавства.

Також, листом від 02.08.2023, надісланим у відповідь запит адвоката щодо проведення нарахування і виплати компенсації за втрату частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, відповідач повідомив позивачу, що оскільки нарахована доплата виплачена на виконання рішення суду, підстави для виплати вказаної компенсації відсутні.

Вважаючи дії суб`єкта владних повноважень протиправними, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульоване Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі і вище Закон №2050-ІІІ).

Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

У розумінні Закону № 2050-ІІІ заробітна плата (грошове забезпечення) є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випаду її присудження за рішенням суду.

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Використане у статтях 3, 4 Закону №62050-ІІІ формулювання доводить, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Пункти 1,2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

При цьому норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.

Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлений (визначений) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у даному випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання судового рішення, позивачці виплачена пенсія, а відтак, остання набула право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсійного забезпечення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 та вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору та відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду.

Враховуючи, що вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення порушених прав позивачки, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ, а тому позивачка набула право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати.

При цьому, суд першої інстанції доречно зазначив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи, у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у справі за позовом адвоката Вадима Меламеда, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 28.05.2024.