Справа № 240/20146/23
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/20146/23

Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

28 травня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), у якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 "індексації-різниці" грошового зпбезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу у розмірі 4463,15 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 17.03.2021;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 "індексації-різниці" грошового зпбезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу у розмірі 4463,15 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 01.06.2020.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування вимог абзаців 3-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.06.2020.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.06.2020 включно відповідно до абзаців 3-6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

В решті позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вказане рішення, виклавши абзац третій його резолютивної частини в наступній редакцій: "Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 "індексацію-різницю" грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу у розмірі 4463,15 грн. в місяць за період з 01.03.2018 року по 01.06.2020 року».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом було проігноровано той факт, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України здійснюється в поточному місяці за минулий про що зазначалося у пункті 2.2.2. позовної заяви. Позивач посилається на те, що відповідно до вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума належної позивачу індексації різниці грошового забезпечення в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4 463,15 грн. - 0,00 грн. = 4 463,15 грн. Такий розмір «індексації різниці» грошового забезпечення 4 463,15 грн., згідно абзацу 6 пункту 5 Порядку №1078 повинен був бути виплачений позивачу по день звільнення з військової служби або до наступного підвищення тарифної ставки (окладу) та до такого розміру додається сума «поточної» індексації, яка виплачується коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції проігнорував фактичні обставин справи в повній мірі не дослідив докази, які знаходяться у матеріалах справи, що призвело до невірного визначення розміру підвищення грошового доходу позивача та в подальшому розміру індексації, яка належить до виплати.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого рішення з порушенням норм процесуального права в частині обрання способу захисту порушених прав позивача та не визначення розміру індексації грошового забезпечення яка належить до виплати позивачу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач був звільнений з військової служби наказом №138 від 01.06.2020 та виключений зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення.

Позивач, звертаючись до суду вважає, що відповідач повинен врахувати абз. 3-6 п. 5 постанови КМУ №1078 при нарахуванні індексації за період з 01.03.2018 по 01.06.2020.

Сторонами не заперечується обставина не нарахування позивачу у період з 01.03.2018 по 01.06.2020 індексації з урахуванням абз. 3-6 п. 5 постанови КМУ №1078.

Вважаючи такі дії протиправними, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправню бездіяльність відповідача щодо неврахування вимог абзаців третього-шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.06.2020.

При цьому, з огляду на відсутність повноважень у суду самостійно здійснювати розрахунки суми індексації, що є дискреційними повноваженнями відповідача, суд вважав, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.06.2020 включно відповідно до абз. 3-6 п. 5 Порядку №1078.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції у цій частині, колегія суддів зазначає таке.

За усталеною судовою практикою дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 на які посилається суд апеляційної інстанції неодноразово розглядалося Верховним Судом та роз`яснювалося, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, а саме коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин кожні з яких окремо є законними.

Так, щодо обрання способу відновлення порушеного права та необхідності визначення судом у рішенні суми індексації грошового забезпечення, яка належить до виплати, Верховним Судом у постанові від 23 березня 2023 року по справі №400/3826/21 зазначено наступне:

"111. Стосовно способу захисту права позивача на отримання невиплачених сум індексаціїгрошовогозабезпечення, Суд звертає увагу на таке.

112. Верховний Суд у пункті 62 постанови від 31 травня 2021 року у справі №420/7110/19 зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу); б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

113. Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

114. На тлі цього Суд зауважує, що у позовній заяві ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача нарахувати и виплатити йому індексацію грошового забезпечення у конкретних, розрахованих ним, сумах.

115. Враховуючи характер спірних правовідносин, такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову.

116. Натомість суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

117. Внаслідок цього застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини."

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про нарахування та виплату "індексації-різниці" грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу у розмірі 4463,15 грн в місяць за період з 01.03.2018 п 01.06.2020, колегія суддів зазначає наступне.

Нормами «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (далі - Порядок №1078) передбачено виплату індексації двох видів:

1) так звана «поточна індексація» - виплачується у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (абз. 2. п. 1-1 Порядку №1078);

2) так звана «індексація різниця» - виплачується у разі, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, яка склалась у місяці підвищення доходу, - проводиться виплата індексації, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, до якої додається сума індексації, яка складається в наслідок вимог передбачених абзацом 2 пункту 1-1 Порядку №1078 (абз. 3,4,6 п.5 Порядку №1078).

Така правова позиція сформована Верховним Судом та вперше відображена у постанові від 23 березня 2023 року по справі № 400/3826/21.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2023 року по справі № 560/13302/21, постанові від 12 квітня 2023 року по справі №420/6982/21, постанові від 03 травня 2023 року по справі № 160/10790/22, постанові від 09 травня 2023 року по справі №120/7243/21-а, постанові від 09 травня 2023 року по справі №560/538/22, постанові від 10 травня 2023 року по справі № 260/5461/21, постанові від 22 червня 2023 року по справі №520/6243/22 чим підтверджується незмінність правової позиції Верховного Суду.

Предметом спору у даний період є виплата так званої «індексації різниці», виплата якої врегульована абзацами 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, що встановлено судом першої інстанції.

Виплата так званої «поточної» індексації грошового забезпечення не є спірним між сторонами, про що зазначалось у позовній заяві та також встановлено судом першої інстанції.

Верховним Судом у постанові від 23 березня 2023 року у справі №400/3826/21 щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 зазначено наступне:

«104. Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, Суд звертає увагу на таке.

105. Буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:

105.1. розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);

105.2. суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

105.3. чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

106. Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року (з урахуванням ухвали Верховного Суду від 30.03.2023 року).

106.1. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).

107. Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).

108. Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

109. Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

110. З урахуванням викладеного, Суд констатує обґрунтованість доводів касаційної скарги про те, що суди першої й апеляційної інстанції неправильно визначали характер спірних правовідносин у частині вимог, які стосуються нарахування й виплати щомісячної суми індексації-різниці за період з 1 березня 2018 року до 2 лютого 2021 року, та, як наслідок, помилково не застосували абзаци 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 та не встановили істотні для справи обставини, необхідні для правильного розв`язання спору в цій частині».

Аналогічні правові висновки Верховного Суду висвітлені у постанові від 12 квітня 2023 року по справі № 560/13302/21, постанові від 12 квітня 2023 року по справі №420/6982/21, постанові від 03 травня 2023 року по справі № 160/10790/22, постанові від 09 травня 2023 року по справі №120/7243/21-а, постанові від 09 травня 2023 року по справі №560/538/22, постанові від 10 травня 2023 року по справі № 260/5461/21, постанові від 22 червня 2023 року по справі №520/6243/22 чим підтверджується незмінність правової позиції Верховного Суду щодо застосування норм Порядку №1078 та обставин, які підлягають дослідженню та встановленню при ухваленні рішення.

Для встановлення таких обставин справи, до позовної заяви було додано копію довідки від 09.09.2020 року №1869 (додаток 5 до позовної заяви), яка була надана відповідачем та знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 1.9 розділу першого наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260 (діяв до 19.07.2018 року) та пункту 8 розділу першого наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (заробітна плата військовослужбовців) виплачуються в поточному місяці за минулий.

Тобто, грошове забезпечення за лютий 2018 року було виплачено у березні 2018 року, а грошове забезпечення за березень 2018 року було виплачено у квітні 2018 року, про що зазначає і сам відповідач та не враховано судом першої інстанції.

Дана обставина підтверджується фактичною зміною розміру посадового окладу позивача з 530,00 грн. на 2550,00 грн., що також проігноровано судом першої інстанції.

В свою чергу задля уникнень маніпуляцій з боку відповідача щодо складових грошового забезпечення слід зазначити, що «щомісячна додаткова грошова винагорода» є складовою грошового забезпечення військовослужбовців та є складовою місячного грошового забезпечення, що неодноразово досліджувалося судами та підтверджується правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі №522/2738/17 (провадження №11- 806апп18), в якій здійснено відступ від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові цього суду від 10.03.2015 року (№21-70а15).

Верховним Судом у постанові 26 лютого 2021 року по справі №620/3346/19 (адміністративне провадження №К/9901/14539/20). Великою Палатою Верховного Суду та у постанові від 10 листопада 2021 року по справі № 825/997/17 (провадження № 11-281апп21), де було повторно розглянуто питання віднесення «щомісячної додаткової грошової винагороди» до щомісячних видів грошового забезпечення.

Виходячи з даних довідки від 09.09.2020 року №1869 (додаток 5 до позовної заяви), яка була надана відповідачем, місячний грошовий дохід позивача за:

лютий 2018 року (згідно довідки березень 2018 року) становить 7 445,04 грн. в тому числі:

посадовий оклад: 530,00 грн.;

оклад за військовим званням:

30,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань:

280,00 грн.; щомісячна премія: 3831,90 грн.;

щомісячна додаткова грошова винагорода: 2803,14 грн.

(не враховано «Винагорода за АТО (ООС) - 10000,00 грн., оскільки являється виплатою разового характеру)

березень 2018 року (згідно довідки квітень 2018 року) становить 3 388,00 грн. в тому числі:

посадовий оклад: 2550,00 грн.;

оклад за військовим званням: 530,00 грн.;

надбавка за особливості проходження служби: 308,00 грн..

(не враховано Винагорода за АТО (ООС)- 9354,84 грн., оскільки являється виплатою разового характеру).

Таким чином, місячний грошовий дохід позивача у зв`язку з підняттям з 01.03.2018 року посадових окладів взагалі не збільшився та становить 0,00 грн. (3 388,00 грн. - 7 445,04 грн. = -4057,04 грн.).

Тобто в період з 01.03.2018 по 01.06.2020 включно позивач мав право на нарахування і виплату індексації-різниці.

Суму можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року колегія суддів визначає як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділеного на 100 %.

В березні 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762,00 грн, а величина приросту індексу споживчих цін - 253,30 %.

Відповідно до абз. 5 п. 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножений на величину приросту індексу споживчих цін і поділений на 100:

1 762,00 грн х 253,30 % / 100 = 4 463,15 грн.

Отже сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становила 4463,15 грн.

Відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн 0,00 грн = 4463,15 грн.

Такий розмір можливої індексації грошового забезпечення 4 463,15 грн., який припадав на місяць підвищення посадових окладів військовослужбовцям (березень 2018 року) неодноразово досліджувався та встановлювався судами, та такий підтверджується постановою Верховного Суду від 22 червня 2023 року по справі № 520/6243/22, від 30 листопада 2023 року по справі №420/616/23, від 07 грудня 2023 року по справі № 360/381/23.

Таким чином, виходячи з зазначеного вище, розмір підвищення грошового доходу позивача у сумі 0,00 грн. не перевищив розмір можливої індексації, яка припадала на місяць підвищення посадових окладів (березень 2018 року) 4 463,15 грн. та в силу вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, тому у відповідача не було законних підстав не виплачувати позивачу індексацію у період з 01 березня 2018 року.

Виходячи з вищезазначеного вбачається, що суд першої інстанції проігнорував фактичні обставин справи, в повній мірі не дослідив докази, які знаходяться у матеріалах справи, що призвело до невірного визначення розміру підвищення грошового доходу позивача та в подальшому розміру індексації, яка належить до виплати.

Суд першої інстанції не врахував того, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, для належного та ефективного захисту прав та інтересів позивача судам необхідно було перевірити обґрунтованість нарахованих позивачем сум індексації, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити "індексацію-різницю" грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу у розмірі 4463,15 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 01.06.2020 відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

В іншій частині рішення суду не оскаржене.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції частково неправильно вирішив справу в частині невизначення конкретної суми індексації грошового забезпечення, на яку позивач має право та яку відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити, внаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає зміні у відповідній частині, в решті - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року змінити в мотивувальній частині щодо вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію-різницю" грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу у розмірі 4463,15 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 01.06.2020 відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Абзац третій резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

«Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу у розмірі 4463,15 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 01.06.2020 відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.