Справа № 365/79/24
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 365/79/24 Суддя (судді) першої інстанції: Кучерява Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Згурівського районного суду Київської області від 07 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вище зазначеним адміністративним позовом, в якому просить: скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АА № 00016436 від 10.01.2024 року та провадження в справі закрити; скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АА № 00016578 від 11.01.2024 року та провадження у справі закрити.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 07 березня 2024 року позов задоволено частково.

У скасуванні постанови у справі про адміністративне правопорушення серії AA № 00016436 від 10.01.2024 року та закритті провадження у справі - відмовлено.

Постанову серії AA № 00016578 від 11.01.2024 року у справі про адміністративне правопорушення скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення -закрито.

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Не погодившись із вказаним рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що вимоги п.22.5 ПДР України стосуються обмежень по загальній масі та не ставляться у залежність від наявності чи відсутності причепу/напівпричепу, а максимальне значення фактичної маси автомобіля в 42 тони передбачене саме для двовісного автомобіля (тягач) із трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), в той час, як за даними фотофіксації сідловий тягач на платформі для контейнерів перевозив не контейнер.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23.12.2023 о 12 год 54 хв, за адресою М-05, км 36+303, Київська область автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб VOLVO FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на строєні осі транспортного засобу на 7,275% (1,746 тонн), при дозволеному максимальному навантаженні на строєні осі 24 тонни та відстані між осями понад 1,3 м до 1,4 м, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вищевказане правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 5,5, фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 3700 мм, 2-3: 4930 мм, 3-4: 1310 мм; 4-5: 1320 мм; навантаження на вісь 1 - 7400 кг, 2 - 8250 кг, 3 - 10550 кг, 4 - 9750 кг; 5 - 10350 кг; загальна маса - 46300 кг; виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу навантаження на строєні вісі - 25746 кг, про що 10.01.2024 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Василенко Дар`єю Ігорівною винесена постанова серії АА № 00016436 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 гривень (а.с. 10-11, 76-77).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 3241 07.02.2023 року VOLVO FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_1 , є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем з масою без навантаження 8216 кг, повною масою 20000 кг. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 7442 17.03.2023 року, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить спеціалізований напівпричіп н/пр - контейнеровоз для перевезення контейнерів/сипких вантажів (зернових культур) з масою без навантаження 7500 кг, повною масою 36000 кг, марки KRONE SDP 27, д.н.з. НОМЕР_4 (а.с. 15, 118-119).

З товарно-транспортної накладної від 22.12.2023 року № 1622 вбачається, що транспортним засобом VOLVO, д.н.з. НОМЕР_1 , та причепом/напівпричепом, д.н.з. НОМЕР_4 , здійснювалось перевезення вантажу - сіль кам`яна технічна, насипом, вага брутто складає 25440 кг (а.с. 18).

Позивач ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав 23.01.2024 звернувся із скаргою на постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі до Державної служби України з безпеки на транспорті, за результатами розгляду якої постанови залишені без змін, а скарга без задоволення. Крім того, у повідомленні Державної служби України з безпеки на транспорті №1141/3.7/15-24 від 24.01.2024 щодо даної скарги зазначено, що відповідно до змісту абзацу двадцять сьомого глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей. Сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно й інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортних засобів. Товарно-транспортна накладна не є належним, допустимими та достовірним доказом дотримання встановлених законодавством вагових норм навантаження, оскільки встановлення дотримання вагових норм відбувається лише шляхом відповідного зважування (а.с. 14, 28-33).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, дійшов висновку, що при встановлені технічних характеристик транспортних засобів сідлового тягача VOLVO FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_1 , та спеціалізованого напівпричепа контейнеровоза KRONE SDP 27, д.н.з. НОМЕР_4 , посадова особа повинна була ідентифікувати їх як двовісний автомобіль (тягач) із трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) та визначати можливе перевищення ним фактичної маси виходячи із максимально дозволеної для контейнеровозів у розмірі 42 тонни, а не 40 тонн, як було враховано нею при проведенні розрахунків.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тож, перегляд рішення суду першої інстанції у цій справі здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті, тобто виключно в частині щодо задоволення позовних вимог.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про автомобільний транспорт», який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно з ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, визначено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси вантажних автомобілів, зокрема:

- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом - 40 тон;

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 тон;

- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42 тони;

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44 тони.

Відповідно до ч.2 ст.132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб VOLVO FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, рухався разом з іншим транспортним засобом KRONE SDP 27, д.н.з. НОМЕР_4 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є спеціалізованим напівпричіпом н/пр - контейнеровозом для перевезення контейнерів/сипких вантажів (зернових культур).

Пунктом 22.5 (б) Правил дорожнього руху України визначено, що загальна маса двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра не повинна перевищувати 42 т.

Тобто, фактично рухалися два транспортні засоби, але в оскаржуваній постанові при визначенні загальної маси транспортного засобу та при притягненні позивача до відповідальності, було враховано лише один транспортний засіб.

Так, в оскаржуваних постановах відсутні дані щодо марки, моделі, державного номерного знаку причепу - д.н.з. НОМЕР_4 , приєднаного до сідлового тягача VOLVO FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_1 . Отже, посадовою особою Відповідача було порушено ст. 283 КУпАП, додаток № 1 до Інструкції № 512, п. 16 Порядку № 1174.

Фактично оскаржувана постанова не містить виміряних з урахуванням похибки вагових параметрів транспортного засобу, який перевищив нормативні вагові параметри, встановлені саме для контейнеровозів, допустима загальна маса яких становить 42 т.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що при встановленні технічних характеристик транспортних засобів сідлового тягача VOLVO FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_1 , та спеціалізованого напівпричепа контейнеровоза KRONE SDP 27, д.н.з. НОМЕР_4 , посадова особа повинна була ідентифікувати їх як двовісний автомобіль (тягач) із трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) та визначати можливе перевищення ним фактичної маси виходячи із максимально дозволеної для контейнеровозів у розмірі 42 тонни, а не 40 тонн, як було враховано нею при проведенні розрахунків.

В даному випадку, з урахуванням допустимої маси транспортного засобу 42 тони, перевищення з урахуванням максимальної похибки буде становити 0,03 тонни, що у відсотках становить 0,0714 %. Вказані числові значення отримані судом за розрахунком: (46700 - 42000- (10% х 46700) / 42000 х 100% = 0,0714%. Для настання відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП необхідно щоб перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм складало від 5 %. В даному випадку перевищення вказаних норм на 0,0714 % виключає кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи колегія суддів враховує, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08.07.2020 року (справа № 463/1352/16-а), та правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08.07.2020 року (справа № 463/1352/16-а).

Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що відповідачем ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду не надано жодних доказів, в яких було зафіксовано використаний напівпричіп та застосований на ньому засіб (контейнер чи змінний кузов) під час здійснення 26.12.2023 о 15 год 44 хв, перевезення товару транспортним засобом VOLVO FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_1 ,, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірної постанови.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зокрема, в п.30 Рішенні Європейського Суду з прав людини від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain» пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

В силу ч.3 ст.272 КАС України судове рішення суду апеляційної інстанції у даній справі не може бути оскаржене.

Керуючись ст.243, 272, 308, 311 , 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 07 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Текст постанови виготовлено 27 травня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма