Справа № 580/2483/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року справа № 580/2483/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11.03.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач 2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві о/р №54 від 01.03.2024 про відмову гр. ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за іншим Законом;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перевести ОСОБА_1 на інший вид пенсії (на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, за іншим Законом), а саме за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розмір якої має відповідати 70 відсоткам грошового забезпечення (заробітної плати) померлого годувальника ОСОБА_2 , але не менше ніж два визначені законом розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та здійснити відповідний перерахунок із виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати суми пенсії з дня виникнення такого права, а саме з 28.09.2023.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_2 був особою з інвалідністю 2 групи і мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Інвалідність ОСОБА_2 було встановлено через захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (Афганістан). ОСОБА_2 був пенсіонером та отримував пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач зазначає, що є особою з інвалідністю 3 групи інвалідом з дитинства. Тому вважає, що має право на призначення пенсії по втраті годувальника. 09.02.2024 звернулася до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника. 21.02.2024 відповідач 2 прийняв рішення № 54 про призначення позивачу пенсії по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач, не погоджуючись з тим, що пенсія по втраті годувальника була їй призначена на підставі зазначеного Закону, 22.02.2024 звернулася до пенсійного органу із заявою про перехід на інший вид пенсії, саме за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Однак, відповідач 2 відмовив у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за іншим Законом. За захистом своїх прав позивач звернулася до суду.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області проти позову заперечило. У відзиві на позовну заяву, наданому до суду 02.04.2024, відповідач 1 зазначив, що за результатами розгляду заяви позивача відповідач 2 прийняв рішення від 01.03.2024 № 54 про відмову у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ, оскільки позивач не надала Витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання і смерті годувальника з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Також зазначив, що батько позивача ОСОБА_2 на обліку, як отримувач пенсії згідно Закону № 2262-ХІІ не перебував, проте отримував пенсію з урахуванням статусу інваліда війни. Тому, підстави для переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ відсутні.

08.04.2024 позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій заперечила проти викладений у відзиві обставин та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на аналогічні доводи, викладені в позовній заяві.

15.04.2024 до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому відповідач 2, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що оскільки позивач до заяви не додала Витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання і смерті годувальника з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, їй відмовлено у переведенні на пенсії по втраті годувальника на підставі Закону № 2262.

Ухвалою від 13.03.2024 суддя позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 , орган, що видав 8027 (а. с. 12-13). Прізвище позивача до шлюбу « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 07.07.2023, видане Дніпровським відділом ДРАЦС у місті Києві (а. с. 17).

Позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи з 01.12.2018 безтерміново, причина інвалідності інвалідність з дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 133126 (а. с. 18).

Позивач є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану придніпровського райвиконкому м. Черкаси Черкаської області, від 22.07.1997 (а. с. 16).

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 від 28.09.2023 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 31). Як зазначила позивач в позовній заяві її батько, ОСОБА_2 , помер внаслідок нещасного випадку.

Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол від 18.10.2013 № 2524) підтверджується, що поранення, контузія, захворювання ОСОБА_2 , так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а. с. 33).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 був інвалідом 2 групи і мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а. с. 29).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 348168 від 18.12.2013 ОСОБА_2 був особою з інвалідністю ІІ групи з 29.11.2013 безтерміново (а. с. 30).

Відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 17.11.2023 ОСОБА_2 отримував пенсії по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а. с. 44).

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою від 09.02.2024 про призначення їй пенсії у разі втрати годувальника за померлим батьком ОСОБА_2 (а. с. 34-37).

Відповідно до протоколу призначення пенсії рішенням від 21.02.2024 № 54 позивачу призначено пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а. с. 38).

Вважаючи, що пенсія їй повинна бути призначена на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивач звернулася до пенсійного органу із заявою від 22.02.2024 про перерахунок пенсії по втраті годувальника на підставі Закону № 2262-ХІІ (а. с. 39).

Заява від 22.02.2024 за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та прийнято рішення від 01.03.2024 № 54 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за іншим Законом. Обгрунтовуючи рішення, відповідач 2 зазначив, що для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» заявниці необхідно надати Витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання і смерті годувальника з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Оскільки до заяви не надано Витяг, що підтверджує причинний зв`язок захворювання і смерті з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, підстави для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутні.

Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Спірною у цій справі є обставина призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а саме на підставі якого Закону України позивач має право на призначення такої пенсії: на підставі Закону № 1058-IV чи Закону № 2262-ХІІ.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

У преамбулі Закону № 2262-ХІІ зазначено, що Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно з ст. 1 Закону № 2262-ХІІ члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до ст. 6 Закону № 2262-ХІІ сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Ст. 29 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Згідно із ст. 30 Закону № 2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Як встановив суд, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 133126 позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи з 01.12.2018 безтерміново, причина інвалідності інвалідність з дитинства. Ця обставина не є спірною у цій справі.

Позивач є дочкою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку та був за життя особою з інвалідністю 2 групи, мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни та отримував пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст. 36 Закону № 2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах:

а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї; якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї (крім батьків, дружини (чоловіка) - у розмірі 50 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків;

б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Ст. 37 Закону № 2262-ХІІ передбачає, що пенсії в разі втрати годувальника (або частина спільної пенсії кожного непрацездатного члена сім`ї), що призначається членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, з розрахунку на кожного непрацездатного члена сім`ї не може бути меншою ніж два визначені законом розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону № 2262-ХІІ пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сім`ї померлого вважається непрацездатним (стаття 30), а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", - довічно.

Отже за змістом приписів статті 29 та статті 36 Закону 32262-Х11 пенсія по втраті годувальника у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї призначається лише у разі, коли військовослужбовці, особи, звільнені з військової служби, інші особи, які мають право на пенсію за цим Законом, загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних, при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час.

Тобто має бути підтверджений причинний зв`язок загибелі (смерті) військовослужбовця, іншої особи, яка має право на призначення пенсії відповідно до Закону №2262-Х11, з пораненням, контузією або каліцтвом, одержаними при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або захворюванням, пов`язаним з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час.

Як зазначено вище, відповідно до ст. 6 Закону № 2262-ХІІ сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Отже вимоги щодо підтвердження причинного зв`язку поранення, контузії, каліцтва, захворювання і смерті годувальника з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії застосовуються і при призначенні пенсії по втраті годувальника за померлого пенсіонера, який отримував пенсію, призначену відповідно до Закону №2262-Х11.

Частиною 3 статті 45 Закону № 1058 визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Перелік документів, які додаються до заяви про перерахунок пенсії, визначаються відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Пунктом 2.8 Порядку №22-1 передбачено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Як встановив суд, підставою відмови позивачу в переведенні на пенсію за Законом №2262-Х11 стало ненадання останньою Витягу, що підтверджує причинний зв`язок захворювання і смерті з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Так, відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол від 18.10.2013 № 2524) підтверджується, що поранення, контузія, захворювання ОСОБА_2 , так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 помер внаслідок нещасного випадку.

Отже, поранення, контузія, захворювання ОСОБА_2 були пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, однак його смерть не була безпосереднім наслідком таких поранення, контузії, захворювання, тобто не була спричинена ними.

Доказів того, що смерть ОСОБА_2 стала наслідком поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, позивач суду не надала.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач 2 правомірно відмовив позивачу в переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно приписів частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

На підставі частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень дії якого оскаржуються, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності таких дій та не спростовано доводи позивача викладені у позовній заяві.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні у зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО