Справа № 440/2442/24
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/2442/24
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення,
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення, а саме просить:
- визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 20.11.2023 року №000/8267/2404 в сумі 473 610,54 грн.
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.11.2023 року № 000/8269/2404 в сумі 30 603,71 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю порушень п.п. 177.4.1 п. 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, встановлених перевіркою контролюючого органу. На думку позивача, відповідачем в акті перевірки не зазначено методики розрахунку заниження позивачем єдиного внеску. Висновки акту перевірки про те, що позивач не мав права відносити всі витрати з оренди приміщень до валових витрат зроблено з порушенням права позивача вільно здійснювати підприємницьку діяльність, зокрема, здавати частину орендованих приміщень в суборенду.
Також, при обрахунку вартості оренди одного квадратного метра позивачем враховано тільки торгівельну площу приміщень, тоді як позивачем, крім торгівельних приміщень, орендувалися складські та інші приміщення. Висновок контролюючого органу про те, що вартість одного квадратного метра оренди значно перевищує вартість одного квадратного метра суборенди зроблено без урахування конкретних властивостей тих приміщень, які здавалися позивачем в суборенду. Крім того, здача позивачем в суборенду цих приміщень забезпечувала позивача додатковим трафіком покупців до його торгівельних точок, а також частково компенсувала його витрати по оренді. Також, на думку позивача відповідачем не враховано фактичного строку суборенди цих приміщень.
Стосовно завищення позивачем валових витрат на суму 11340767,65 грн. внаслідок неповної реалізації у звітних періодах придбаного ФОП ОСОБА_1 пива позивач зазначила, що розраховуючи розмір завищення валових витрат контролюючий орган протиправно застосував непрямі методи визначення собівартості реалізованого пива, віднімаючи середню торгову націнку.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.3024 витребувано докази від Головного управління ДПС у Кіровоградській області.
22.03.2024 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ФОП ОСОБА_1 порушено п.п. 177.4.1 п. 177.4 статті 177 Податкового кодексу України в частині завищення витрат з оренди приміщень на загальну суму 2625701,34 грн внаслідок безпідставного віднесення валових витрат вартості оренди приміщень, що безпосередньо не пов`язана з отриманням доходів від роздрібної торгівлі. Також ФОП ОСОБА_1 в порушення п.п. 177.4.1 п. 177.4 статті 177 Податкового кодексу України завищено витрати на 11340767,65 грн внаслідок включення до витрати придбаного, але нереалізованого пива.
27.03.2024 судом отримано відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на підтвердженні витрат з оплати оренди приміщень та відшкодування комунальних витрат у розмірі 7744446,00 грн, на підтвердження чого додав банківські виписки.
Стосовно різниці у вартості суборенди та оренди приміщень позивач зазначає, що збитковість окремої господарської операції не є беззаперечним свідченням відсутності ділової мети.
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив наступне.
ГУ ДПС у Кіровоградській області на підставі плану - графіка проведення планових перевірок платників податків, згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1, пункту 77.4 статті 77 та підпункту 69.35 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), відповідно до наказу ГУ ДПС у Кіровоградській області від 24.08.2023 №1083-п „Про проведення документальної планової виїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , наказу ГУ ДПС у Кіровоградській області від 20.09.2023 №1152-п „Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 проведена документальна планова перевірка з метою контролю за дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2021 року, а також законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 31.12.2021 року.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 06.10.2023 року за №6765/11-28-24-04/ НОМЕР_1 .
За змістом акту перевірки, відповідно до наданих на перевірку банківських виписок та книги обліку доходів та витрат, перевіркою встановлено, що в деклараціях про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 відображала фактично оплачену постачальникам вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей. При цьому, згідно накладних на придбання ТМЦ та банківських виписок встановлено, що в 2018 році ФОП ОСОБА_1 придбано пива на 10 141 310,08 грн., при цьому у відповідному звітному періоді дохід від реалізованого пива становить 6 735 426,83 грн.
Згідно наданих на перевірку документів на придбання та реалізацію, перевіркою обраховано вартість придбання реалізованого пива, яка становить 5927175,61 грн. (залишок 4214134,47 грн. не включається до складу витрат як товар який не реалізований та не відповідає отриманому доходу).
В 2019 році ФОП ОСОБА_1 придбано пива на 10 413284,00 грн., при цьому у відповідному звітному періоді реалізовано пиво на 8 139 621,14 грн. Згідно наданих на перевірку документів на придбання та реалізацію, перевіркою обраховано вартість придбання реалізованого пива, яка становить 7122168,50 грн. (залишок 3291115,50 грн. не включається до складу витрат як товар який не реалізований та не відповідає отриманому доходу).
В 2020 році ФОП ОСОБА_1 придбано пива на 5 387 073,00 грн., при цьому у відповідному звітному періоді реалізовано пиво на 3 639 504,00 грн. Згідно наданих на перевірку документів на придбання та реалізацію, перевіркою обраховано вартість придбання реалізованого пива, яка становить 3220961,00 грн. (залишок 2166112,00 грн. не включається до складу витрат як товар який не реалізований та не відповідає отриманому доходу).
В 2021 році ФОП ОСОБА_1 придбано пива на 3248563,00 грн., при цьому у відповідному звітному періоді реалізовано пиво на 2 131 519,00 грн. Згідно наданих на перевірку документів на придбання та реалізацію, перевіркою обраховано вартість придбання реалізованого пива, яка становить 1897051,91 грн. (залишок 1669405,68 грн. не включається до складу витрат як товар який не реалізований та не відповідає отриманому доходу).
Отже, в порушення вимог підпункту 177.4.1. пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 завищено витрати на 11340767,65 грн. в тому числі за 2018 рік 4214134,47 грн., за 2019 рік 3291115,50 грн., за 2020 рік 2166112,00 грн., за 2021 рік 1669405,68 грн., за рахунок включення до витрат придбаних але не реалізованих товарів.
Також перевіркою встановлено, що у перевіряємому періоді платник податків фізична особа ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності використовувала орендовані приміщення. При цьому частина орендованих приміщень надавалась іншим суб`єктам господарювання в суборенду.
Перевіркою обраховано вартість оренди приміщень, що безпосередньо пов`язана з отриманням доходів від роздрібної торгівлі та надання в суборенду приміщень, яка склала 5285193,01 грн., в тому числі за 2018 рік -1807278,78 грн., за 2019 рік 1663661,77 грн., за 2020 рік 714585,63 грн., за 2021 рік 370697,39 грн., в результаті чого встановлено порушення позивачем вимог підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), в частині завищення витрат з оренди приміщень на загальну суму 2625701,34 грн.
З урахуванням наведеного контролюючий орган дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 занижено чистий оподатковуваний дохід за перевіряємий період у сумі 15189233,78 грн., що призвело до заниження чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок від підприємницької у розмірі 22 %.
Позивач не погодилася із зазначеними вимогою та рішенням та звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України).
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування врегульовано статтею 177 Податкового кодексу України.
Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать (пункт 177.4 статті 177.4) :
- 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
-177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Згідно п.п. 177.4.5 пункту 177.4 статті 177.4 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця:
- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
- документально не підтверджені витрати.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону єдиний внесок нараховується - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Стосовно завищення позивачем витрат на 11340767,65 грн. за рахунок включення до витрат придбаних але не реалізованих товарів (пива) суд зазначає таке.
Відповідно до наданих на перевірку банківських виписок та книги обліку доходів та витрат перевіркою встановлено, що в деклараціях про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 відображала фактично оплачену постачальникам вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей.
Водночас, у відповідних звітних періодах ФОП ОСОБА_1 було реалізовано не все придбане пиво, внаслідок чого контролюючим органом на підставі досліджених накладних на придбання ТМЦ та банківських виписок було обраховано вартість придбання реалізованого пива та зменшено витрати ФОП ОСОБА_1 у відповідних звітних періодах на суму витрат, не пов`язаних з отриманням доходу, всього на суму 11340767,65 грн.
В контексті спірних спірних правовідносин суд зауважує, що у постанові від 9 липня 2020 року у справі № 440/3973/18 Верховний Суд презюмував, що відповідно до положень пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України право підприємця на включення витрат до витрат звітного періоду виникає, коли вони відповідають таким вимогам: документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами; пов`язані із господарською діяльністю підприємця; безпосередньо пов`язані з отриманням доходів; мають бути фактично сплачені; товари мають бути поставлені, а послуги - отримані.
У постанові від 21 травня 2020 року у справі № 824/257/18-а Верховний Суд зазначав, що положення статті 177 ПК України вказують на те, що об`єктом оподаткування ПДФО є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарською діяльністю. У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю. До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.
Під терміном «господарська діяльність» розуміється діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Отже, основним критерієм визначення діяльності господарською у розумінні цієї норми є зв`язок з виробництвом чи операціями, спрямованими на отримання доходу.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 160/2155/20.
Про те, що прямі матеріальні витрати (пов`язані з отриманим доходом) можуть бути обліковані фізичною особою-підприємцем виключно після того, як буде отримано дохід від реалізації готової продукції, товарів, робіт, послуг зазначав Верховний Суд і в постановах від 2 липня 2020 року у справах № 809/381/17, № 560/389/19, від 15 квітня 2021 року у справі № 803/1766/16.
Враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду та встановлені судом обставини справи суд дійшов висновку про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог підпункту 177.4.1. пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України на 11340767,65 грн. в тому числі за 2018 рік 4214134,47 грн., за 2019 рік 3291115,50 грн., за 2020 рік 2166112,00 грн., за 2021 рік 1669405,68 грн., за рахунок включення до витрат придбаних але не реалізованих товарів.
Твердження позивача про те, що контролюючий орган застосував непрямі методи визначення собівартості реалізованого пива, віднімаючи середню торгову націнку від вартості реалізованого пива, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Згідно пояснень відповідача, наданих на виконання ухвали суду, визначення фактичної вартості придбання реалізованого пива під час перевірки здійснювалося на підставі накладних на придбання ТМЦ та банківських виписок, що підтверджується змістом акту перевірки. Вказана в пункті 1.20 Акту перевірки середня націнка на товар має суто аналітичний характер та під час розрахунку завищення витрат позивача не застосовувалася.
Стосовно завищення ФОП ОСОБА_1 витрат з оренди приміщень, що безпосередньо не пов`язані з отриманням доходу у розмірі 2625701,34 грн суд зазначає таке.
У перевіряємому періоді платник податків фізична особа ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності використовувала орендовані приміщення. При цьому частина орендованих приміщень надавалась іншим суб`єктам господарювання в суборенду.
Перевіркою обраховано вартість оренди приміщень, що безпосередньо пов`язана з отриманням доходів від роздрібної торгівлі та надання в суборенду приміщень, яка становить 5285193,01 грн., в тому числі за 2018 рік -1807278,78 грн., за 2019 рік 1663661,77 грн., за 2020 рік 714585,63 грн., за 2021 рік 370697,39 грн. В результаті чого встановлено порушення вимог підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), в частині завищення витрат з оренди приміщень на загальну суму 2625701,34 грн.
Як вставновлено судом, контролюючим органом констатовано, що вартість оренди одного квадратного метра приміщень значно перевищує вартість суборенди одного квадратного метру, внаслідок чого контролюючий орган зменшив задекларовані витрати позивача у перевіряємому періоді.
Судом також встановлено, що контролюючий орган при здійсненні обрахунку вартості одного квадратного метра орендованих приміщень враховував лише торгівельну площу приміщень, тоді як позивачем орендувалося крім торгівельних приміщень і інші, наприклад (складські), що використовувалися позивачем під час здійснення господарської діяльності. Ця обставина відповідачем не заперечується.
Такий розрахунок відповідача призвів до завищення фактичної вартості одного квадратного метра орендованих позивачем приміщень.
Так, наприклад, згідно договору оренди нерухомого майна, укладеного ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , позивач орендував нерухоме майно загальною площею 80 кв.м вартістю 2000 грн на місяць. Таким чином вартість оренди 1 кв.м. нерухомого майна складає 2000/80=25грн, тоді як контролюючий орган обрахував вартість оренди 1 кв.м. нерухомого майна так: 2000/34,2 кв.м. (торгівельна площа)=58,48 грн.
Водночас, відповідачем не доведено того, що неторгівельні приміщення в складі орендованих приміщень не використовувалися позивачем в ході здійснення господарської діяльності.
Отже, контролюючий орган під час здійснення обрахунку завищення витрат позивача з оренди у перевіряємому періоді використовував завищену вартість одного квадратного метра орендованих позивачем приміщень.
Крім того, суд погоджується з твердженням позивача про те, що здача позивачем в суборенду частини орендованих приміщень жодним чином не суперечила діловій меті, позаяк забезпечувала позивача додатковим трафіком покупців до його торгівельних точок та частково компенсувала його витрати по оренді.
Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про помилковість висновку контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_1 витрат з оренди приміщень, що безпосередньо не пов`язані з отриманням доходу у розмірі 2625701,34 грн.
Разом з тим, відсутність факту завищення витрат з оренди приміщень, що безпосередньо не пов`язані з отриманням доходу у розмірі 2625701,34 грн жодним чином не впливає на висновок контролюючого органу про заниження ФОП ОСОБА_1 ЄСВ на загальну суму 473610,54 грн. з огляду на наступне.
Як вбачається з акту перевірки (аркуш 42 акту) при визначенні контролюючим органом розміру єдиного внеску ним враховано максимальну величину бази нарахування ЄСВ: у 2018 році вона складала 670 140 грн, у 2019 році - 751 140 грн, у 2020 році - 866760 грн, у 2021 році - 1087500 грн.
При цьому, як вже зазначалося судом, ФОП ОСОБА_1 завищено витрати та відповідно занижено дохід за 2018 рік у розмірі 4214134,47 грн., за 2019 рік 3291115,50 грн., за 2020 рік 2166112,00 грн., за 2021 рік 1669405,68 грн., за рахунок включення до витрат придбаних але не реалізованих товарів (пива).
Таким чином, оскільки розміри заниження доходу ФОП ОСОБА_1 у відповідному звітному періоді внаслідок включення до витрат придбаних але не реалізованих товарів (пива), зменшені на суму задекларованого позивачем доходу, перевищували максимальну величину бази нарахування ЄСВ, спростування судом висновку контролюючого органу про завищення позивачем витрат з оренди приміщень, що безпосередньо не пов`язані з отриманням доходу у розмірі 2625701,34 грн не впливає на правомірність висновку контролюючого органу про заниження ФОП ОСОБА_1 ЄСВ на загальну суму 473610,54 грн.
З вищенаведених обставин суд відхиляє посилання позивача на відсутність в акті перевірки механізму нарахування ЄСВ.
Так, на аркуші 42 Акту перевірки міститься таблиця із визначенням розмірів завищення чистого оподатковуваного доходу, таблиця із визначенням розмірів відхилення чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується ЄСВ у розмірі 22% із зазначенням максимальної величини бази нарахування. На аркуші 43 Акту міститься таблиця із визначеними розмірами ЄСВ нарахованого перевіркою у розмірах 22 % від максимальної величини бази нарахування у відповідному звітному періоді, зменшеними на суми ЄСВ, задекларованого ФОП ОСОБА_1 .
Враховуючи вищенаведене вимога Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 20.11.2023 року № 000/8267/2404 в сумі 473 610,54 грн. є правомірною.
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд встановив відсутність доказів у справі, що розглядається в підтвердження наведених позивачем підстав для визнання протиправними дії відповідача та відповідно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
Таким чином, позов ФОП ОСОБА_1 належить залишити без задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення.

Суддя К.І. Клочко