Справа № 620/7949/23
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7949/23 Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування п.3 рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати п. 3 рішення Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області п`ятнадцятої сесії восьмого скликання від 20.04.2023 року про відмову громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку терміном на 10 років на земельну ділянку площею 0,0392 га на території Ріпкинської селищної ради в межах села Даничі.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Ріпкинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 27.03.2023 звернувся до Ріпкинської селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду орієнтовною площею 0,0392 та із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку строком на 10 років, яка розташована вздовж належної йому частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ріпкинська селищна рада розглянула вказану заяву ОСОБА_1 на п`ятнадцятій сесії восьмого скликання 20.04.2023 та прийняла рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва обслуговування житлового будинку терміном на 10 років, а саме на земельну ділянку площею 0,0392 га на території Ріпкинської селищної ради в межах села Даничі, враховуючи те, що на даній земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майне (будівлі, споруди), відповідно до ст.134 Земельного кодексу України земельні ділянки комунальної власності передаються в користування (оренду) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах) та відповідно до пункту 3 статті 123 Земельного кодексу України, у зв`язку з тим, що ділянка відноситься до земель загального користування - проїзд.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що п. 3 рішення Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області п`ятнадцятої сесії восьмого скликання від 20.04.2023 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку терміном на 10 років на земельну ділянку площею 0,0392 га на території Ріпкинської селищної ради в межах села Даничі є таким, ще суперечить чинному законодавству України.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що 1 передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Ріпкинської селищної ради в спірних правовідносинах регулюються Земельним кодексом України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про землеустрій".

Відповідно до статей 116 та 123 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст.123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням пре надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 3 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місневого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно- територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідач у оскаржуваному рішенні посилається на ст. 134 та на п. 3 ст. 123 Земельного кодексу України як на підставу відмови у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою.

Щодо посилання апелянта на статтю 134 Земельного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою 134 Земельного кодексу України визначено випадки, коли земельні ділянки державної або комунальної власності не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Відповідно до частини статті 136 Земельного кодексу України підготовку лотів до проведення земельних торгів забезпечує організатор земельних торгів.

Ріпкинська селищна рада, як розпорядник земель комунальної власності, є організатором земельних торгів та відповідно до вимог чинного законодавства наділена повноваженнями визначати перелік земельних ділянок комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги.

Відповідно до частини п`ятої статті 136 Земельного кодексу України, земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності, або права на них, виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів.

Аналіз приписів статті 136 Земельного кодексу України свідчить про те, що включення земельної ділянки державної чи комунальної власності, або прав на неї, до переліку земельних ділянок для продажу на земельних торгах є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

У зв`язку з тим, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з посиланням на статтю 134 Земельного кодексу України, адвокатом був направлений запит до відповідача з проханням надати рішення Ріпкинської селищної ради про визначення переліку земельних ділянок або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами.

Листом від 29.05.2023 року № 1060/03-11 відповідач надав копію рішення Ріпкинської селищної ради восьмої сесії восьмого скликання від 21 грудня 2021 року «Про включення земельних ділянок сільськогосподарського призначення до Переліку земельних ділянок для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону».

Спірна земельна площею 0,0392 не включена до наданого Переліку земельних ділянок для продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону, затверджених рішенням Ріпкинської селищної ради восьмої сесії восьмого скликання від 21 грудня 2021 року.

Отже, посилання апелянта на статтю 134 Земельного кодексу України як на підставу відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва обслуговування житлового будинку на земельну ділянку площею 0,0392 га на території Ріпкинської селищної ради в межах села Даничі, є безпідставним.

Щодо посилання апелянта на пункт 3 статті 123 Земельного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 пункту 3 статті 123 Земельного кодексу України передбачене що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

23.05.2023 адвокатом направлений запит до Ріпкинської селищної ради щодо надання документів, які підтверджують статус земельної ділянки площею 0,0392 га, як земельної ділянки, що відноситься до земель загального користування - проїзд.

Листом від 29.05.2023 р. № 1051/03-11 відповідач надав викопіювання опорного плану населеного пункту Даничі, виготовленого у 1967 році. Надане викопіювання не відповідає вимогам щодо форми та змісту містобудівної документації, яка передбачена ст.16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Тобто, віднесення відповідачем земельної ділянки площею 0,0392 га до земель загального користування - проїзду, не підтверджено відповідачем належними доказами. «Опорний план» не має масштабу, не містить назв інших вулиць, але при цьому містить вказівку на спірну ділянку, що це проїзд, на плані визначено, де знаходиться будинок позивача, при цьому вбачається, що проїзд прокладено безпосередньо по якійсь будівлі.

Колегія суддів констатує, що відповідачем, при прийнятті оскаржуваного рішення не враховані вимоги пунктів 6.1.33 та 6.1.41 ДЕН В.2.2-15:2019, якими передбачено, що відступ від житлового будинку до житлової вулиці має бути не меншим 3 м, а для догляду за будинком, здійснення його поточного ремонту повинно бути забезпечено відступ від найбільш виступаючої конструкції будинку до суміжної земельної ділянки не менше 1,0 м.

Земельна ділянка, щодо якої звертався ОСОБА_1 до відповідача, необхідна йому для обслуговування його житлового будинку.

Ділянка, яку відповідач називає проїздом, фактично використовується саме ОСОБА_1 , стіна його будинку є однією із фактичних його меж, хвіртка із двору ОСОБА_1 виходить на цей, так званий, проїзд, хвіртки та ворота інших садиб на цей проїзд не виходять.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що п. 3 рішення Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області п`ятнадцятої сесії восьмого скликання від 20.04.2023 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку терміном на 10 років на земельну ділянку площею 0,0392 га на території Ріпкинської селищної ради в межах села Даничі, є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.