Справа № 200/1648/24
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року Справа№200/1648/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність у відмові в призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, неврахуванні пільгового стажу та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 39 від 08.03.2024 року про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до положень пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву від 01.03.2024 року позивачки про призначення останній пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-p/2020 у справі № 1-5/2018(746/15), та зарахувати до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 періоди роботи позивачки з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року, з 08.08.2015 року по 23.06.2026 року, з 24.06.2016 року по 31.08.2016 року, а всього станом на 01.03.2024 року - 12 років 6 місяців 12 днів.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 08.03.2024 року на наслідками розгляду заяви від 01.03.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідачем було прийнято рішення № 39, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням на момент звернення за призначенням пенсії необхідного пенсійного віку 55 років та відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 2.

Позивачка вказує, що під час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах нею до пенсійного органу були надані документи про стаж, відповідно до яких пільговий стаж позивачки за Списком № 2 мав становити 12 років 6 місяців 12 днів, однак відповідачем в оскаржуваному рішенні вказано про наявність у позивачки пільгового стажу роботи за Списком № 2 лише 1 рік 3 місяці.

Із зазначеним рішенням відповідача позивачка не погоджується та вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15).

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач, серед іншого, вказує на те, що рішення від 08.03.2024 року № 39, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, є повністю законним та обґрунтованим.

Зокрема, як зазначається відповідачем у відзиві, страховий стаж позивачки на дату її звернення становив 34 роки 5 місяців 21 день, пільговий стаж за Списком № 2 - 1 рік 3 місяці (з 08.06.2015 року по 31.08.2016 року), вік позивачки - 53 роки 2 місяці 22 дні.

До пільгового стажу позивачки за Списком № 2 не було зараховано період її роботи з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року в Краматорському будинку дитини згідно з довідкою КНП "Краматорський будинок дитини "Антошка" від 28.02.2024 року № 02/04-05, оскільки посади, на яких працювала позивачка (патронажна сестра медична, сестра медична групова, сестра медична), не відповідають переліку професій та посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2.

Водночас, як вказує відповідач, за результатами розгляду пенсійної справи позивачки до її пільгового стажу за Списком № 2 можливо зарахувати періоди роботи з 16.01.2003 року по 31.12.2009 року та з 08.06.2015 року по 31.08.2016 року, у такому випадку пільговий стаж позивачки становитиме 8 років 2 місяці 8 днів.

Однак період роботи з 14.09.1998 року по 15.01.2003 року неможливо зарахувати до пільгового стажу позивачки за Списком № 2, оскільки у наданій довідці від 28.02.2024 року № 02/04-05 не зазначено, в якому відділенні будинку дитини працювала позивачка.

З огляду на викладене, відповідач стверджує, що позивачка не має права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до положень пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з недосягненням на дату звернення необхідного пенсійного віку (55 років) та відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 2 (10 років).

При цьому, на переконання відповідача, у даному випадку до спірних правовідносин підлягала застосуванню саме норма статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не норми Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Серед іншого, відповідач у відзиві зазначає, що позовні вимоги стосовно зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового та до пільгового стажу позивачки періоди роботи та призначити пенсію позивачці є незаконними, оскільки адміністративний суд не уповноважений перебирати на себе дискреційні повноваження відповідача та здійснювати розрахунок страхового і пільгового стажу позивачки, а також встановлювати достатність трудового стажу позивачки для призначення пенсії за віком.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.03.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 200/1648/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивачка у справі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, , місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

01.03.2024 року позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою (разом із доданими документами) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у порядку, передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.

08.03.2024 року за наслідками розгляду цієї заяви відповідачем було прийнято рішення № 39, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії через недосягнення нею на дату звернення пенсійного віку 55 років та відсутність необхідного пільгового стажу за Списком № 2, передбаченого Законом № 1058-IV.

Як видно з наданого до справи розрахунку стажу позивачки (форма РС-право), під час розгляду заяви позивачки від 01.03.2024 року та прийняття спірного рішення відповідачем не було зараховано до пільгового стажу позивачки за Списком № 2, зокрема, період роботи з 14.09.1998 року по 31.08.2014 року (до якого входить вказаний позивачкою у позовній заяві період роботи з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року).

Водночас, період роботи з 08.06.2015 року по 31.08.2016 року (до якого входить період роботи з 08.08.2015 року по 31.08.2016 року, вказаний позивачкою у позовній заяві), згідно із цим розрахунком, був зарахований до пільгового стажу позивачки за Списком № 2.

Жодного обґрунтування незарахування до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 спірного періоду з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року під час розгляду заяви позивачки від 01.03.2024 року оскаржуване рішення від 08.03.2024 року не містить.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутня довідка КНП "Краматорський будинок дитини "Антошка" від 28.02.2024 року № 02/04-05, на яку відповідач посилається у відзиві на позов, обґрунтовуючи незарахування до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 періоду її роботи з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року за спірним рішенням від 08.03.2024 року.

Натомість до матеріалів даної справи сторонами надано довідку КНП "Краматорський будинок дитини "Антошка" від 11.03.2024 року № 02/04-07 про трудовий стаж позивачки.

Згідно з даним рішенням страховий стаж позивачки склав 34 роки 5 місяців 21 день, пільговий стаж за Списком № 2 - 1 рік 3 місяці, вік позивачки - 53 роки 2 місяці 22 дні.

Відповідно до наведеного у вищевказаному рішенні висновку позивачка не має право на пенсію за віком на пільгових умовах за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV через недосягнення пенсійного віку 55 років та відсутність пільгового стажу за Списком № 2.

11.03.2024 року позивачка знову звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою (разом із доданими документами) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у порядку, передбаченому нормами Закону № 1058-IV.

Вказана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком № 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

18.03.2024 року за наслідками розгляду цієї заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було прийнято рішення № 39, яким позивачці знову було відмовлено у призначенні пенсії через недосягнення нею на дату звернення пенсійного віку 55 років, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

Як видно з наданого до справи розрахунку стажу позивачки (форма РС-право), під час розгляду заяви позивачки від 11.03.2024 року та прийняття рішення від 18.03.2024 року до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було зараховано усі спірні періоди (тобто періоди з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року та з 08.08.2015 року по 31.08.2016 року).

Згідно з даним рішенням страховий стаж позивачки склав 34 роки 5 місяців 21 день, пільговий стаж за Списком № 2 - 12 років 6 місяців 12 днів.

Відповідно до наведеного у вищевказаному рішенні висновку позивачка не має право на пенсію за віком на пільгових умовах за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV через недосягнення пенсійного віку 55 років.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до положень абзацу 1 пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає стаття 114 Закону № 1058-IV.

Як видно зі змісту спірного рішення від 08.03.2024 року № 39, підставами для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах стали недосягнення на дату звернення пенсійного віку 55 років та відсутність необхідного пільгового стажу за Списком № 2, який передбачений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

При цьому жодних позовних вимог щодо рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.03.2024 року № 39, прийнятого за результатами розгляду заяви від 11.03.2024 року, позивачкою не заявлено.

За цих обставин судом у даному рішенні надається оцінка виключно оскаржуваному рішенню на предмет відповідності критеріям, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, з точки зору конкретних, викладених у ньому, мотивів відмови позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та у межах заявлених по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Також право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється положеннями статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), однак із урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15).

За змістом пункту "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року) право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15) стаття 13 Закону № 1788-ХІІ є застосовною відносно тих осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі.

При цьому застосування статті 13 Закону № 1788-ХІІ не ставиться Конституційним Судом України в залежність від тривалості роботи на відповідних посадах або від періодів роботи, щодо яких виникає питання про можливість їх зарахування до пільгового стажу.

Тобто, основною умовою для застосування статті 13 Закону № 1788-ХІІ за рішенням Конституційного Суду України є те, що особа мала працювати до 01.04.2015 року на посаді, яка віднесена у встановленому порядку до Списку № 1 або Списку № 2.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентується статтею 62 Закону № 1788-ХІІ.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ (яка кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

У трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_3 від 01.04.1991 року щодо спірного періоду з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року наявні такі записи:

- № 9: 14.09.1998 року - прийнята на посаду патронажної медсестри (Краматорський будинок дитини);

- № 10: 30.01.2000 року - запис щодо реорганізації;

- № 11: 01.01.2008 року - переведена на посаду сестри медичної групової;

- № 12: 01.01.2010 року - переведена на посаду сестри медичної патронажної.

Вказані записи у трудовій книжці позивачки здійснені належним чином та не мають дефектів їх вчинення, що не заперечується відповідачем.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії або посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

До Списків № 2, які були чинними у спірний період роботи позивачки з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року, віднесені, серед інших:

- молодший та середній медичні персонали у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних установах і відділеннях будинків дитини (підрозділ 2260000в розділу ХХІV "Установи охорони здоров`я і соціального забезпечення" Списку № 2, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162);

- молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині, молодші спеціалісти з медичною освітою у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини (підрозділ 24в розділу ХХІV "Охорона здоров`я та соціальна допомога" Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36).

Згідно з наданими до справи наказами про атестацію робочих місць посади "сестра медична патронажна" та "сестра медична групова", на яких працювала позивачка у період з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року, віднесені до середнього медичного персоналу.

Як видно зі змісту наданої суду довідки від 11.03.2024 року № 02/04-07, виданої КНП "Краматорський будинок дитини "Антошка", позивачка у спірний період з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року працювала повний робочий день у КНП "Краматорський будинок дитини "Антошка" (безпосередньо обслуговувала хворих дітей з ураженням центральної нервової системи, порушенням психіки) на посадах "сестра медична патронажна" та "сестра медична групи", які передбачені Списками № 2, що були чинними у цей період (постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 та від 16.01.2003 року № 36).

Суд зауважує на тому, що відсутність у довідці КНП "Краматорський будинок дитини "Антошка" від 28.02.2024 року № 02/04-05 (на яку відповідач посилається у відзиві на позов, обґрунтовуючи незарахування до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 періоду її роботи з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року за спірним рішенням) назви відділення будинку дитини, де працювала позивачка, за наявності відомостей, що підтверджують факт роботи позивачки у даний період на посадах, віднесених до Списків № 2, жодним чином не впливає на зміст наведених у цій довідці відомостей про стаж роботи позивачки.

Водночас, наявність у довідці від 28.02.2024 року № 02/04-05, яка була видана КНП "Краматорський будинок дитини "Антошка", відомостей, що підтверджують факт роботи позивачки у період з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року на посадах, віднесених до Списків № 2, відповідачем не заперечується, а доводи відповідача стосовно невідповідності посад, на яких працювала позивачка, переліку професій та посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2, спростовуються наведеним вище.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що у період з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року позивачка працювала на посадах, які були віднесені до Списків № 2, чинних у даний період, однак відповідач безпідставно не зарахував цей період роботи до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 під час розгляду її заяви від 01.03.2024 року та прийняття оскаржуваного рішення від 08.03.2024 року.

Приймаючи до уваги наведене, позовні вимоги щодо зарахування до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 періоду роботи з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року правомірні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Разом з тим, оскільки період роботи позивачки 08.08.2015 року по 31.08.2016 року був зарахований відповідачем до її пільгового стажу за Списком № 2 під час розгляду заяви від 01.03.2024 року та прийняття спірного рішення від 08.03.2024 року, позовні вимоги щодо зарахування до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 періодів з 08.08.2015 року по 23.06.2016 року та з 24.06.2016 року по 31.08.2016 року задоволенню не підлягають.

Отже, судом установлено, що до 01.04.2015 року позивачка працювала за професіями (посадами), які віднесені до Списків № 2, що були чинними у відповідні періоди її роботи.

Період роботи позивачки з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року, який безпідставно не зараховано відповідачем до пільгового стажу позивачки за Списком № 2, за арифметичним підрахунком у цілому налічує 11 років 3 місяці 18 днів.

Період роботи з 08.06.2015 року по 31.08.2016 року (до якого входить спірний період з 08.08.2015 року по 31.08.2016 року), який був зарахований відповідачем до пільгового стажу позивачки за Списком № 2, за арифметичним підрахунком налічує 1 рік 2 місяці 24 дні.

Відтак, при зарахуванні до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 періоду роботи з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року за цим рішенням суду її пільговий стаж за Списком № 2 становитиме понад 10 років, що узгоджується з вимогами пункту "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року).

Судом установлено, що вік позивачки на момент її звернення за призначенням пенсії становив 53 роки, що підтверджується змістом рішення від 08.03.2024 року № 39 та записом про дату народження позивачки у паспорті громадянина України.

Таким чином, на позивачку, при визначенні її права на пенсію за віком на пільгових умовах, розповсюджується дія як Закону № 1058-IV, так і Закону № 1788-ХІІ.

Разом з цим, норми Закону № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ, як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, регулюють одне і те ж коло відносин та явно суперечать один одному, що порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, за яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги обставини справи, у цьому разі підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), як більш сприятливі для позивачки з точки зору вимог до мінімального пенсійного віку.

З огляду на викладене, оскільки позивачка працювала до 01.04.2015 року на посадах, віднесених до Списку № 2, і мала стаж роботи, визначений пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), та на дату звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку, встановленого пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), вона мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Отже, оскаржуване рішення від 08.03.2024 року № 39, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо обраного позивачкою способу захисту суд вважає за необхідне зазначити таке.

У позовній заяві позивачка просить суд, зокрема, визнати протиправною бездіяльність відповідача у відмові в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, неврахуванні пільгового стажу, а також скасувати рішення відповідача № 39 від 08.03.2024 року про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

Суд зазначає, що дія - це активна поведінка, під час якої приймаються певні рішення, вчиняються певні активні дії, які змінюють існуюче (статичне) положення, а бездіяльність - це пасивна поведінка, тобто невиконання будь-яких активних дій в конкретних умовах.

У даному разі відповідачем були вчинені певні активні дії шляхом прийняття спірного рішення про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Водночас, суд зауважує на тому, що за наявності протиправного рішення (яке створює негативні правові наслідки для позивачки) суб`єкта владних повноважень про відмову в призначенні пенсії, як результату вчинення дій, визнання таких дій (тобто дій щодо відмови у призначенні пенсії) протиправними не є необхідним, ефективним та достатнім способом захисту порушених прав і саме по собі не призведе до відновлення порушених прав.

Таким чином, у даному випадку необхідним, ефективним і достатнім способом захисту та відновлення порушених прав позивачки є визнання протиправним та скасування спірного рішення про відмову позивачці у призначенні пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини та наведені у цьому рішенні висновки суду, з метою повного та ефективного захисту та відновлення порушених прав позивачки, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України і частково задовольнити позовні вимоги шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 39 від 08.03.2024 року про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву позивачки від 01.03.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до положень пункту "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-p/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), а також зарахувати до пільгового стажу роботи позивачки за Списком № 2 період її роботи з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, із застосуванням положень частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачкою документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн (квитанція № 3593-6967-9591-2228 від 20.03.2024 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивачкою не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачкою, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Суд, застосувавши частину 2 статті 9 і статтю 245 КАС України, задовольнив пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки підлягають присудженню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", постанов Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", наказом Міністерства праці та соціальної політики України "Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 39 від 08.03.2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 01.03.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до положень пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-p/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), а також зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 2 період її роботи з 14.09.1998 року по 31.12.2009 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Повне судове рішення складене 28 травня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч