Справа № 192/579/24
Суддя: Ковальчук Н. В.
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 192/579/24
Провадження № 2-а/192/3/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2024 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Ковальчук Н.В., за участю секретаря судового засідання Сафонової Р.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження y справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просить:

постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 108-СС3 від 28.02.2024 за справою про адміністративне правопорушення за частиною II статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, скасувати;

відповідне провадження y справі про адміністративне правопорушення відносно нього про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП (провадження без номеру; протокол № 108-CC3 про адміністративне правопорушення від 23.02.2024) - закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення;

стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на його, ОСОБА_1 , користь судові витрати.

04 квітня 2024 року суд частково задовольнив заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, а саме постановив зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 74584538, відкритому старшим державним виконавцем Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Грабарь Людмилою Юріївною на підставі виконавчого документа - постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № 108-СС3 від 28.02.2024 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження y справі про адміністративне правопорушення.

Позовна заява обґрунтовується тим, що відносно позивача було складено протокол № 108-ССЗ про адміністративне правопорушення від 23.02.2024 за ч. 2 ст. 210 КУпАП, на підставі якого винесено постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 108-СС3 від 28.02.2024 за справою про адміністративне правопорушення за частиною II статті 210 КУпАП. Постановою встановлено, що позивач нібито «скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. II ст. 210 КУпАП» та накладено на позивача штраф у сумі 1700 грн. Постанову позивач отримав (у вигляді копії, засвідченої відповідачем) засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» 08.03.2024.

Позивач вважає постанову незаконною через відсутність складу адміністративного правопорушення, процедурні порушення при формуванні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема при складанні протоколу, а також при вирішенні справи про адміністративне правопорушення і винесенні постанови.

Позивач не погоджується з постановою, вважає ї незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням матеріальних та процесуальних норм, та такою, що порушує права, свободи та законні інтереси позивача, протиправно притягуючи його до адміністративної відповідальності, такою, що неправомірно покладає на нього додаткові майнові обов`язки, порушуючи майнові права та інтереси позивача.

Позивач посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КУпАП справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (ст. 210 КУпАП) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, вважає позивач, якщо постанова винесена посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 , то і протокол мала право складати уповноважена на те посадова особа відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до п. 2 Розділу I Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (затв. Наказом Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року № 3; набрав чинності 15.02.2024) «уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення [...], передбачені статтями 210 [...] КУпАП, визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки». Протокол склав ОСОБА_2 , начальник відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що доступні позивачеві матеріали справи, протокол та постанова, - не містять жодних відомостей, які обґрунтовували б, що вказана у протоколі особа дійсно була уповноважена на його складання у встановлений законодавством спосіб, тобто наказом керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, у протоколі зазначено, що особа, яка його склала, є посадовою особою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Однак, як випливає із Постанови (текст, реквізити бланку, використані печатка та штамп), відомостей офіційного сайту Міністерства оборони України, найменуванням відповідача є саме « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Зазначене створює обґрунтовані сумніви щодо повно важності особи, яка склала протокол. Протокол, складений неповноважною особою, не міг бути належною правовою підставою для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки такий протокол є недопустимим (отриманим (утвореним) всупереч закону) засобом доказування.

Відповідно до абз. 1, 38 п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154) (далі - Положення № 154), «територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: [...] розглядають справи [...] про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення».

Постанову виніс «ТВО начальника (керівник) ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковник ОСОБА_3 ».

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КУпАП від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до абз. 2, 6 п. 12 Положення № 154 право розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням КУпАП має саме керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Аналогічне випливає і зі змісту пунктів 9-11 Інструкція № 3. Водночас, ані КУпАП, ані Положення № 154, ані Інструкція № 3 не передбачають аналогічних повноважень ТВО керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки. При цьому така особа навіть не згадується у Положенні № 154 чи Інструкції № 3.

Таким чином, позивач вважає, що постанова винесена неповноважною особою і не може бути належною правовою формою притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Протокол та винесена на його підставі оскаржувана постанова суперечать вимогам ст. 19 Конституції України, відповідно до якої правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Постанова прийнята не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Протокол, який має такі ж вади, не може вважатися допустимим засобом доказування складу інкримінованого позивачеві адміністративного правопорушення.

Інкриміноване позивачу правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП, викладене у КУпАП бланкетним способом: «порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку». Відповідно, опис суті інкримінованого правопорушення у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, зокрема протоколі та у постанові має включати також вказівку на конкретні правові норми, які відносяться до правил військового обліку, порушення яких інкримінується особі.

У протоколі та у постанові суть інкримінованого позивачу правопорушення викладена ідентичним чином; такий виклад полягає у наступному: «Згідно вимог абз. 1 п. 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 № 402 (зі змінами), повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років. ОСОБА_1 проходив ВЛК 19.04.2018, що підтверджується довідкою № 2/3223 від 10.05.2018, своїми діями порушив вимоги абз. 5 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 № 1487 (зі змінами), абз. 8 ч. 3, абз. 3, 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач вказує, що у протоколі та у постанові абсолютно не вказано, якими ж саме «своїми діями» позивач нібито порушив вказані тут відповідачем правові норми. Обов`язковим елементом об`єктивної сторони адміністративного правопорушення є протиправне діяння у формі дії або бездіяльності. В цьому ж випадку відповідач не лише не довів наявності такого діяння, а навіть декларативно не зазначив, у чому ж таке діяння, на його думку, полягає обмежившись лише вказівкою на його форму, зазначивши, що це певні «дії». Можна лише припустити, що відповідач мав на увазі те, що позивач не пройшов повторний медичний огляд після спливу п`яти років після проходження попереднього такого огляду. Однак позивач не зобов`язаний робити таких припущень, а тим більше на таких припущеннях не можуть ґрунтуватися ані рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ані гіпотетичний висновок про правомірність постанови у випадку її оскарження. Крім того, якщо прийняти таке припущення, то в даному випадку мали б місце не «дії», а бездіяльність. Такий нечіткий і непевний виклад об`єктивної сторони виключає можливість встановлення наявності складу адміністративного правопорушення, суперечить принципу верховенства права, зокрема його складовій - принципу юридичної визначеності. Конкретні правові норми, які, на думку відповідача, позивач нібито порушив вказаними невизначеними «діями», також викладені не у відповідності із принципом юридичною визначеності. Так, Відповідач вказує на: 1) абз. 5 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок № 1487 та Правила № 1487 відповідно); 2) абз. 8 ч. 3, абз. 3, 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII). Щодо абз. 5 п. 1 Правил № 1487, то у Протоколі та Постанові не наведено тексту тієї норми, яку Відповідач ідентифікує як «абз. 5 п. 1» Правил № 1487.

Позивач вказує, що якщо припустити, що йдеться саме про не проходження позивачем повторного медичного огляду, слід зазначити, що як абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ, так і підпункт 4 пункту 1 Правил № 1487 передбачають обов`язок проходити медогляд саме згідно з рішеннями комісій з питань приписки, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Тобто, громадяни не мають обов`язку самостійно та ініціативно проходити медичний огляд; відповідний обов`язок виникає лише у зв`язку із відповідним рішенням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. В даному випадку відповідного рішення відповідачем не приймалося (а якщо і приймалося - то про це позивачеві не відомо, оскільки таке гіпотетичне рішення, не було доведено до нього). Таким чином, у позивача не виникав обов`язок щодо проходження медогляду, порушення якого йому інкримінується. Позивач не отримував у встановленому законом порядку жодних повісток, розпоряджень тощо.

Позивач вказує, що протокол (додатком до якого є лише копія паспорта позивача), постанова не містять доказів, які підтверджують стверджуванні відповідачем обставини стосовно (не)проходження позивачем медичного огляду. Відповідач зазначив, що « ОСОБА_1 порушив вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме порядок перебування на військовому обліку офіцерів запасу: відсутні повідомлення про зміну облікових (фактичне місце проживання, місце працевлаштування, сімейний стан, зміни в паспортних даних, тощо). ІНФОРМАЦІЯ_4 11.05.2019 за вх. № 4/1633 отриманий лист від 07.05.2019 № 02/12.1/3915 від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (ТУ ДБР у м. Миколаєві) з повідомленням про прийнятого на роботу військовозобов`язаного ОСОБА_1 та зміни його облікових даних (прийняття на роботу та адреси місця проживання: АДРЕСА_1 ). ОСОБА_1 для зняття з військового обліку в зв`язку з зарахуванням на спеціальний облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 в установлений законом термін не прибув. ІНФОРМАЦІЯ_4 06.05.2021 за вх. № 1419 отриманий лист від 08.04.2021 № 01/12.1/6417 від ТУ ДБР у м. Миколаєві з повідомленням про анулювання відстрочки від призову на період мобілізації та на воєнний час колишнього працівника - молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з посади та припиненням державної служби. Військовозобов`язаний ОСОБА_1 про зміни облікових даних ІНФОРМАЦІЯ_4 у встановлений законодавством термін не повідомив» (стор. 2 Протоколу, стор. 2 Постанови). Зазначаючи про порушення Закону № 2232-XII та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідач не наводить конкретних норм цих законів, які нібито порушені. При цьому вказані Закони взагалі не регулюють питання повідомлення про зміну облікових даних. Відповідач інкримінує позивачеві неповідомлення ним про зміну облікових даних у зв`язку із прийняттям у 2019 році на роботу до ТУ ДБР у м. Миколаєві та звільненням у 2021 році з ТУ ДБР у м. Миколаєві.

При цьому протокол та постанова не містять доказів, які підтверджують стверджувані відповідачем обставини стосовно отримання ІНФОРМАЦІЯ_4 вказаних листів ТУ ДБР у м. Миколаєві, а також неповідомлення позивачем про зміну облікових даних, так само як і доказів зміни облікових даних як таких.

Окрім того, доводи відповідача (про отримання листів ТУ ДБР у м. Миколаєві) навпаки спростовують вчинення інкримінованого правопорушення. Адже чинний на той час (2019, 2021 роки) Порядок організації та ведення військового обліку призовників i військовозобов`язаних (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. № 921) передбачав, що: 1) «державні органи, підприємства, установи та організації ведуть персональний облік призовників і військовозобов`язаних за місцем їх роботи (навчання), у тому числі на умовах трудового договору (контракту, угоди), строком більш як три місяці» (пункт 36); 2) «з метою ведення персонального обліку призовників військовозобов`язаних на державні органи, підприємства, установи та організації покладається виконання таких заходів: [...] надсилання у семиденний строк до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки повідомлень про зміну облікових даних призовників і військовозобов`язаних, прийнятих на роботу (навчання) чи звільнених з роботи (відрахованих з закладу освіти)». Отже, за таких обставин, перебуваючи на роботі в державному органі, особа має підстави добросовісно вважати, що обов`язки щодо повідомлення про зміну облікових даних виконуються її роботодавцем - відповідним державним органом; звідси - у позивача відсутній умисел на вчинення правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП (або інша форма вини). Відповідач сам визнає, що відповідні повідомлення про зміну облікових даних від ТУ ДБР у м. Миколаєві були отримані, таким чином відсутня і об`єктивна сторона інкримінованого правопорушення.

Також позивач посилається на те, що оскільки йому інкримінується триваюче правопорушення, значення має момент його виявлення. Відповідач у протоколі та постанові стверджує, що інкриміноване правопорушення нібито було виявлено лише 23.02.2024. Однак, за обставинами справи, на які посилається сам відповідач, він мав реальну можливість дізнатися, а в силу принципів розумності, добросовісності та верховенства права (і його елементів - належного урядування, правової визначеності) - також і повинен був дізнатися (виявити) інкриміноване правопорушення набагато раніше: 1) щодо нібито порушення обов`язку проходити повторний медичний огляд. Як стверджує відповідач, медичний огляд пройдено 19.04.2018. Таким чином, сплив п`ятирічного строку відбувся 19.04.2023. Саме тоді відповідач мав можливість та повинен був дізнатися про (виявити) інкриміноване правопорушення в цій частині; відповідно, адміністративне стягнення могло бути накладене не пізніше 19.06.2023. Щодо нібито порушення обов`язку повідомляти про зміну облікових даних, як стверджує відповідач, про відповідні нібито зміни облікових даних він довідався 11.05.2019 та 06.05.2021. Саме тоді відповідач мав можливість та повинен був дізнатися (виявити) інкриміноване правопорушення в цій частині; відповідно, адміністративне стягнення могло бути накладене не пізніше липня 2019 року та липня 2021 року. Таким чином, оскаржуваною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення із грубим порушенням строків накладення адміністративного стягнення.

У позовній заяві вказується, що у протоколі та постанові не визначено та не обґрунтовано наявність та форма вини позивача у вчиненні інкримінованого правопорушення. Зазначене свідчить про не встановлення та не доведення цільного складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються, зокрема, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан. Як і ступінь вини, майновий стан порушника також не встановлений відповідачем. Відтак, накладення на позивача максимально можливого стягнення за санкцією ч. 2 ст. 210 КУпАП є необґрунтованим, незаконним та порушує ч. 2 ст. 33 КУпАП. В порушення ч. 1 ст. 256 КУпАП в протоколі, а в подальшому і в постанові не зазначено місця та часу вчинення інкримінованого правопорушення. У протоколі та постанові зазначено, що гр. ОСОБА_1 особисто за телефоном НОМЕР_1 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 неодноразово попереджено про обов`язок дотримання правил військового обліку, необхідність проходження медичного обстеження та прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 для оновлення військово-облікових даних. Попередження від 10.03.2023 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 та відповідальність згідно зі ст. 337 Кримінального кодексу України за ухилення від військового обліку направлено рекомендованим листом АТ «Укрпошта» на адресу реєстрації ОСОБА_1 Рекомендований лист підприємством АТ «Укрпошта» повернуто на адресу РТЦК з відміткою про причини повернення: «адресат відмовився». Гр. ОСОБА_1 до наступного часу не з`явився, про причину не явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не повідомив. До відділу поліції було направлено матеріали на розшук військовозобов`язаного звернення № 1/10788 від 19.12.2023. Жодних доказів зазначених обставин не наведено, до протоколу не додано. Жодних подібних повідомлень за телефоном НОМЕР_1 позивач не отримував. Крім того, подібні повідомлення не є належним і законним способом виклику військовозобов`язаного. Жодних поштових відправлень AT «Укрпошта» позивач від відповідача не отримував та не відмовлявся від їх отримання. Окрім того, що жодна із обставин, які стверджуються відповідачем у протоколі та в постанові, не підтверджена доказами, до протоколу додано виключно копію паспорта позивача, наявні і інші вади доказування. У протоколі зазначено, що: «Факт вчиненого правопорушення підтверджують свідки (за наявності): 1. ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 ». Однак не зазначається, якими саме є показання цих свідків, які відомості вони нібито надали; не зазначено про факт їх допиту; показання свідків не додані до протоколу. Про свідків взагалі не згадується в постанові, з чого випливає, що при винесенні постанови вказівка протоколу про наявність свідків була проігнорована, свідки не допитувалися перед винесенням постанови. В порушення Додатку 1 до Інструкції № 3, у вступній частині протоколу не зазначено військове звання особи, яка його склала. При зазначенні у протоколі місця його складання, місця проживання свідків, місця наступного розгляду справи про адміністративне правопорушення, а у постанові - місця її складання - невірно зазначено адресу, зокрема вказано: «смт Солоне», «смт Слобожанське». При цьому, Законом «Про порядок вирішення окремих питань адміністративно територіального устрою України» усунуто категорію населених пунктів «селище міського типу»; встановлено, що населені пункти, які до дня набрання чинності цим Законом були віднесені до категорії селищ міського типу, з дня набрання чинності цим Законом відносяться до категорії селищ. У протоколі зазначене інше місце наступного розгляду справи про адміністративне правопорушення («в кабінеті № 1 будівлі розташованій за адресою: смт. Слобожанське, вулиця Василя Сухомлинського, 38»), аніж місце винесення Постанови (в кабінеті (приміщені) № l, будівлі 38/1 розташований за адресою: смт Слобожанське, вулиця Василя Сухомлинського)». Цим порушено принцип правової визначеності, право позивача на захист. Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП, «копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено». Відповідно до абз. 2 п. 14 Інструкції № 3 «копія постанови протягом трьох днів вручається або надсилається особі щодо якої цю постанову винесено. Копія постанови вручається особі, притягнутій до адміністративної відповідальності, особисто під підпис. У постанові зазначається дата її вручення і ставиться підпис правопорушника. У разі, якщо копія постанови надсилається поштою, про це робиться відповідна відмітка у справі, до якої долучається повідомлення про вручення поштового відправлення». В порушення цих норм постанова від 28.02.2024 була направлена лише 04.03.2024, що підтверджується результатами трекінгу поштового відправлення № 055. Крім того, згідно із постановою, вона винесена у справі за «частиною II стаття 210» КУпАП. Водночас Протокол складено за ч. 2 ст. 210 КУпАП. При цьому стаття 210 КУпАП не має частин, які нумерувалися б римськими цифрами. Відтак, постановою позивача притягнуто до відповідальності за неіснуючою статтею КУпАП. Виносячи постанову, відповідач вийшов за межі протоколу та допустив недопустиму перекваліфікацію інкримінованого діяння з ч. 2 ст. 210 КУпАП на неіснуючу ч. ІІ ст. 210 КУпАП. Цим порушено ст. 7 КУпАП, а також вимоги принципів верховенства права, належного врядування та юридичної визначеності.

Позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс або очікує понести в зв`язку із розглядом справи - 3105,60 грн, зокрема: судовий збір - 605,60 грн., витрати на професійну правничу допомогу: складання позовної заяви про оскарження рішення суб?єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - скасування рішення суб?єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення - 2500,00 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, вважаю, що позовна заява ОСОБА_1 необґрунтована, викладені у ній обставини не відповідають фактичним подіям, та не підлягає задоволенню.

Відповідач посилається на те, що 23.02.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 , звернувся ОСОБА_1 , було встановлено факти порушення ним правил військового обліку, а саме вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постанову КМУ № 1487 від 30.12.2022р. та виписаний протокол. Молодший лейтенант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ще у 2018 році отримав звання молодшого лейтенанта і з того часу жодного разу не з`являвся до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) для уточнення облікових даних та проходження медичної комісії, яку потрібно проходити кожні 5 років. Порушення військового обліку ОСОБА_1 неодноразово відбувалось з 2021 року, двічі подано у розшук до районного відділення поліції № 9 Дніпропетровської області.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України зобов`язані прибувати до РТЦК та СП, за викликом.

Відповідно до п.п. 2, п. 1 додатку 2 Правил військового обліку призовників i військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету України № 1487 від 30.12.2022, яка діяла на день виклику військовозобов`язаного гр. ОСОБА_1 , громадяни зобов`язані прибувати за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка діяла на день виклику військовозобов`язаного гр. ОСОБА_1 , п.п. 2, п.1 Додатку 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів Кабінету України № 1487 від 30.12.2022.

Своїми навмисними діями гр. ОСОБА_1 порушив правила військового обліку військовозобов`язаних під час дії особливого періоду та фактично скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210, ч. 2 КУпАП.

23.02.2024 гр. ОСОБА_1 звернувся другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_6 та в подальшому складено протокол про адміністративне правопорушення № 108-CC3, в якому зазначено склад адміністративного порушення відносно гр. ОСОБА_1 та призначено розгляд справи та винесення постанови про адміністративне правопорушення на 28.02.2024 року, гр. ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про розгляд справи, але ж не з`явився, причин неявки не повідомив, від отримання протоколу відмовився.

28.02.2024 розглянувши матеріали справи начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 полковником ОСОБА_6 винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП. Постанова про вчинення адміністративного правопорушення належним чином відправлена засобами поштового зв`язку.

ІНФОРМАЦІЯ_6 вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, позовну заяву такою, яка задоволенню не підлягає, просить у задоволені адміністративного позову гр. ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 108-СС3 від 28.02.2024року року - відмовити в повному обсязі.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків.

23 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_1 було складено протокол № 108-ССЗ про адміністративне правопорушення, за змістом якого цей протокол складений ОСОБА_2 , начальником відділення обліку мобілізаційної роботи другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 в кабінеті № 14, який знаходиться в адмін. будівлі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з протоколом 23.02.2024 о 12 год 10 хв по прибуттю гр. ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 було встановлено факт порушення ним правил військового обліку. Згідно з вимогами абз. 1 п. 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 № 402 (зі змінами), повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років. ОСОБА_1 проходив ВЛК 19.04.2018, що підтверджується довідкою № 2/3223 від 10.05.2018, своїми діями порушив вимоги абз. 5 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 № 1487 (зі змінами), абз. 8 ч. 3, абз. 3, 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Також у протоколі зазначається, що ОСОБА_1 порушив вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме порядок перебування на військовому обліку офіцерів запасу: відсутні повідомлення про зміну облікових (фактичне місце проживання, місце працевлаштування, сімейний стан, зміни в паспортних даних, тощо).

ІНФОРМАЦІЯ_4 11.05.2019 за вх. № 4/1633 отриманий лист від 07.05.2019 № 02/12.1/3915 від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (ТУ ДБР у м. Миколаєві) з Повідомленням про прийнятого на роботу військовозобов`язаного ОСОБА_1 та зміни його облікових даних (прийняття на роботу та адреси місця проживання: АДРЕСА_1 ). ОСОБА_1 для зняття з військового обліку в зв`язку з зарахуванням на спеціальний облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 в установлений законом термін не прибув.

ІНФОРМАЦІЯ_4 06.05.2021р. за вх № 1419 отриманий лист від 08.04.2021 № 01/12.1/6417 від ТУ ДБР у м. Миколаєві з повідомленням про анулювання відстрочки від призову на період мобілізації та на воєнний час колишнього працівника - молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з посади та припиненням державної служби. Військовозобов`язаний ОСОБА_1 про зміни облікових даних ІНФОРМАЦІЯ_4 у встановлений законодавством термін не повідомив.

Гр. ОСОБА_1 особисто за телефоном НОМЕР_1 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 неодноразово попереджений про обов`язок дотримання правил військового обліку, необхідність проходження медичного обстеження та прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 для оновлення військово-облікових даних.

Попередження від 10.03.2023 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 та відповідальність згідно зі ст. 337 Кримінального кодексу України за ухилення від військового обліку направлено рекомендованим листом АТ «Укрпошта» на адресу реєстрації ОСОБА_1 Рекомендований лист підприємством АТ «Укрпошта» повернуто на адресу РТЦК з відміткою про причини повернення: «адресат відмовився». Гр. ОСОБА_1 до наступного часу не з`явився, про причину не явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не повідомив. До відділу поліції було направлено матеріали на розшук військовозобов`язаного, звернення № 1/10788 від 19.12.2023.

З 17.03.2014 Указом Президента України № 303/2014 оголошено часткову мобілізацію, чим введено особливий період в Україні, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, та оголошено загальну мобілізацію на підставі Указу Президента України № 64/2022 (734/2023)та № 69/2022 (735/2023) який діє на сьогодні.

Таким чином, згідно з протоколом ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП. Його повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 9 год 00 хв 28.02.2024 в кабінеті № 1 будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

У протоколі про адміністративне правопорушення наявне письмове пояснення ОСОБА_1 , за змістом якого він повідомляю, що від будь-яких працівників РТКЦ та СП ніяких попереджень про обов`язок дотримування правил військового обліку та необхідність проходження медичного обстеження, тим паче як це вказано - по телефону, йому ніхто не телефонував. Крім того, 10.03.2023 він ніяких листів від ІНФОРМАЦІЯ_9 не отримував і тим паче не відмовлявся від їх отримування. Несвоєчасне проходження медичного обстеження аргументує тим, що я з початку 2023 року постійно займався утриманням та доглядом за інвалідом ІІ групи, його рідною матір`ю громадянкою України ОСОБА_7 .

28 лютого 2024 року тимчасово виконуючий обов`язки начальника (керівника) ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_3 прийняв постанову № 108-ССЗ за справою про адміністративне правопорушення за частиною ІІ статті 210 КУпАП, згідно з якою матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 були розглянуті у кабінеті (приміщені) № 1 будівлі 38/1, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

За змістом постанови було встановлено, що 23.02.2024 по прибуттю гр. ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 було встановлено факт порушення ним правил військового обліку. Згідно з вимогами абз. 1 п. 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 № 402 (зі змінами), повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років. ОСОБА_1 проходив ВЛК 19.04.2018, що підтверджується довідкою № 2/3223 від 10.05.2018, своїми діями порушив вимоги абз. 5 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 № 1487 (зі змінами), абз. 8 ч. 3, абз. 3, 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Також згідно з постановою ОСОБА_1 порушив вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме порядок перебування на військовому обліку офіцерів запасу: відсутні повідомлення про зміну облікових (фактичне місце проживання, місце працевлаштування, сімейний стан, зміни в паспортних даних, тощо).

ІНФОРМАЦІЯ_4 11.05.2019 за вх. № 4/1633 отриманий лист від 07.05.2019 № 02/12.1/3915 від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (ТУ ДБР У м. Миколаєві) з повідомленням про прийнятого на роботу військовозобов`язаного ОСОБА_1 та зміни його облікових даних (прийняття на роботу та адреси місця проживання: АДРЕСА_1 ). ОСОБА_1 для зняття з військового обліку в зв`язку з зарахуванням на спеціальний облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 в установлений законом термін не прибув.

ІНФОРМАЦІЯ_4 06.05.2021 за вх. № 1419 отриманий лист від 08.04.2021 № 01/12.1/6417 від ТУ ДБР у м. Миколаєві з повідомленням про анулювання відстрочки від призову на період мобілізації та на воєнний час колишнього працівника - молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з посади та припиненням державної служби. Військовозобов`язаний ОСОБА_1 про зміни облікових даних ІНФОРМАЦІЯ_4 у встановлений законодавством термін не повідомив.

ОСОБА_1 особисто за телефоном НОМЕР_1 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 неодноразово попереджене про обов`язок дотримання правил військового обліку, необхідність проходження медичного обстеження та прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 для оновлення військово-облікових даних. Попередження від 10.03.2023 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 та відповідальність згідно зі ст. 337 Кримінального кодексу України за ухилення від військового обліку направлено рекомендованим листом АТ «Укрпошта» на адресу реєстрації ОСОБА_1 Рекомендований лист підприємством АТ «Укрпошта» повернуто на адресу РТЦК з відміткою про причини повернення: «адресат відмовився». Гр. ОСОБА_1 до наступного часу не з`явився, про причину не явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не повідомив. До відділу поліції було направлено матеріали на розшук військовозобов`язаного, звернення № 1/10788 від 19.12.2023 року.

У постанові вказується, що з 17.03.2014 Указом Президента України № 303/2014 оголошено часткову мобілізацію, чим введено особливий період в Україні, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію на підставі Указу Президента України № 64/2022 (734/2023) та № 69/2022 (735/2023), який діє на сьогодні. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене ч. ІІ ст. 210 КУпАП, постановлено накласти на нього штраф у сумі 1700 грн.

Суд зазначає, що за приписами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Підставами притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП, у редакції на час складення протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з яким прийнята оскаржувана постанова, є повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Частиною 1 ст. 210 передбачена відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Норма ч. 1 ст. 210 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП. Формулювання суті правопорушення повинно містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією статті з конкретизацією суті порушення відповідно до конкретної норми відповідного нормативного акту, який регулює правила військового обліку.

Суд звертає увагу, що кваліфікувати дії особи щодо порушення правила військового обліку має уповноважена особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення. Протокол повинен відповідати вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП, в тому числі у ньому повинна бути викладена суть адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що визначають діяння (дію чи бездіяльність) як адміністративне правопорушення (проступок). Елементами склад адміністративного правопорушення є: об`єкт, об`єктивна сторона; суб`єктивна сторона; суб`єкт.

Зокрема, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону правопорушення. Це такі ознаки як саме протиправне діяння - дія чи бездіяльність, шкідливі наслідки діяння, причинний зв`язок між протиправним діянням та шкідливими наслідками, що наступили; час, місце, умови, способи та засоби вчинення правопорушення. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є протиправне діяння.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та оскаржуваною постановою було встановлено факт порушення ОСОБА_1 правил військового обліку, а саме згідно з вимогами абз. 1 п. 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 № 402 (зі змінами), повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років. ОСОБА_1 проходив ВЛК 19.04.2018, що підтверджується довідкою № 2/3223 від 10.05.2018, своїми діями порушив вимоги абз. 5 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 № 1487 (зі змінами), абз. 8 ч. 3, абз. 3, 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд звертає увагу, що у протоколі та оскаржуваній постанові вказано про порушення правил військового обліку позивачем з посиланням відповідні правові норми та те, що позивач проходив ВЛК 19.04.2018, однак не зазначено у чому саме полягали протиправні дії позивача, тобто не викладена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення.

Окрім того, відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України.

Разом з тим, доказів прийняття рішення про проходження ОСОБА_1 медичного огляду суду не надано.

Також у протоколі та оскаржуваній постанові вказується ОСОБА_1 порушив вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме порядок перебування на військовому обліку офіцерів запасу: відсутні повідомлення про зміну облікових (фактичне місце проживання, місце працевлаштування, сімейний стан, зміни в паспортних даних, тощо). При цьому не зазначаються конкретні правові норми вказаних нормативно-правових актів, посилання на які потрібне для встановлення складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зазначені обставини при прийнятті оскаржуваної постанови не були враховані.

Суд також звертає увагу, що відповідачем не надано пояснень та доказів на спростування доводів позивача щодо повноважень осіб стосовно складення протоколу та прийняття постанови.

Суд зазначає, що за змістом ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладені обставини, суд доходить висновку, відповідач не довів правомірність оскаржуваної постанови та вважає, що позовні вимоги потрібно задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За подання позову позивач сплатив судовий збір у сумі 605,60 грн та за подання заяви про забезпечення позову - 908,40 грн, всього 1514,00 грн. Тому, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору потрібно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, до позовної заяви додано лише договір про надання правової допомоги від 11.03.2024 № 385, ордер та свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю. Позивачем не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також не надано інших доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, як то акту здачі-приймання виконаних робіт, протоколу наданих послуг, рахунків на оплату, банківських документів про оплату послуг тощо суду, а тому суд вважає такі витрати не доведеними та не вбачає підстав для їх стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 77, 132, 139, 262, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову № 108-ССЗ від 28.02.2024, прийняту тимчасово виконуючим обов`язки начальника (керівника) ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 1700,00 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову у сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до суду апеляційної інстанції Третього апеляційного адміністративного суду.

Інформація про учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя Ковальчук Н.В.