Справа № 160/5711/24
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2024 рокуСправа №160/5711/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати поважними причини пропуску строку на подання цієї позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії.
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 р. № 580, в частині що стосується ОСОБА_1 (п. 11 зазначеного наказу);
- поновити дію контракту солдата ОСОБА_1 , заступника командира бойової машини-навідника-оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення в тому числі додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 за увесь час призупинення військової служби, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Поновлено строк звернення до суду з даним позовом. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі, повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Вказаною ухвалою витребувано від Військової частини НОМЕР_1 , у термін, що встановлений для подачі відзиву на позовну заяву, засвідчені належним чином копії:
- доказів здійснення нарахування та виплати позивачу у період з 03.08.2023 по 29.02.2024 грошового забезпечення із зазначенням (у вигляді довідки про нарахування та виплату грошового забезпечення із зазначенням конкретних сум за кожен місяць);
- докази ознайомлення позивача з наказом від 03.08.2023 № 580.
Зобов`язано позивача конкретизувати пункт 4 позовних вимог в частині періоду виплати грошового забезпечення із зазначенням точної дати початку та кінця виплати.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 наступні документи:
- засвідчені належним чином, відповідно до вимог ст. 94 КАС України, письмові докази ознайомлення позивача із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 року № 580;
- довідку про середній заробіток із зазначенням середньоденної заробітної плати за період з червня 2023 року по липень 2023 року;
- письмові докази або вмотивовані пояснення щодо нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року позивачу з моменту призупинення військової служби по теперішній час;
- засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України письмові докази, які слугували підставою для складання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 року № 580 у відношенні ОСОБА_1 .
На виконання ухвали суду відповідачем надано витребувані судом докази, а також зазначено у відзиві, що з наказом № 580 від 03.08.2023 позивач не міг бути ознайомлений, оскільки з 28.01.2023 є таким, який самовільно залишив розташування підрозділу, його місцезнаходження невідоме.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд встановив наступне.
Позивач, відповідно до військового квитка, 28.09.2022 прийнятий на військову службу за контрактом. З 21.12.2022 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка неодноразово здійснювала зміну місця своєї дислокації, перебуваючи у тому числі і на передовій.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.12.2022 за №344 позивача наказано вважати такими, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації, призначено на посаду заступника командира бойової машини-навідника-оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, з 21.12.2022 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, на котлове забезпечення з 22.12.2022. Визнано вважати таким, що з 21.12.2022 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків.
У подальшому 29.01.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 складено доповідь про факт самовільного залишення позивачем розташування підрозділу (без зброї). Так, 29.01.2023 від командира 1 механізованого батальйону надійшла доповідь про факт самовільного залишення розташування підрозділу позивачем. Попередньо встановлено, що 28.01.2023 під час перевірки особового складу в районні виконання бойових завдань н-п Бахмут о 23:50 було виявлено відсутність позивача. Місцезнаходження невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає. Майно та зброя в наявності.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.01.2023 за №34, наказано солдата ОСОБА_1 вважати таким, що 28 січня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення військової частини з 28 січня 2023 року. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 29 січня 2023 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2023 № 47 позивача у зв`язку з самовільним залишенням військової частини з 07.02.2023 увільнено від займаних посад та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2023 року №1996 «Про призначення службового розслідування», призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини 28.01.2023.
16.02.2023 солдатом ОСОБА_2 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 складені пояснення, в обґрунтування яких зазначено, що 28.01.2023 о 23:50 год під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону в населеному пункті Бахмут Донецької області виявлено відсутність позивача. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місцезнаходження його невідоме, прийняті заходи по розшуку ніяких результатів не дали.
18.03.2023 комісією військової частини НОМЕР_1 на ім`я командира військової частини складено акт службового розслідування, яким комісія пропонувала службове розслідування вважати завершеним та вирішення питання, щодо притягнення або непритягнення до дисциплінарної відповідальності позивача за порушення вимог ст.ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2 абзацу 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення на військову службу до військової частини.
В ході службового розслідування встановлено, що 28.01.2023 о 23:50 год під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області виявлено відсутність позивача. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місцезнаходження його невідоме.
Вказані обставини підтверджено доповіддю командира 1 механізованого батальйону капітана ОСОБА_3 , поясненнями командира 1 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 , санітарного інструктора медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_5 .
Таким чином, позивач з 28.01.2023 по теперішній час незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб. В діях позивача вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.
Неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилась: позивач без поважних причин самовільно залишив місце несення служби 28.01.2023 в умовах воєнного стану.
Своїми діями заступника командира бойової машини-навідник-оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів: ч. 1, 2, 4, 6 ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, ч. 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
У діях позивача вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є особиста недисциплінованість, безвідповідальне відношення до обов`язків військової служби.
18.03.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №5784 «Про результати службового розслідування» питання щодо притягнення або непритягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 1, 2, 4, 6 ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, ч. 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкладено до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .
Не погодившись із винесеним наказом № 580 від 03.08.2023, призупиненням дії контракту та невиплатою грошового забезпечення за час призупинення військової служби, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, суд враховує таке.
Згідно статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України, Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації .
У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та продовжує діяти ан момент розгляду справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Відповідно до ст.97 Дисциплінарного статуту ЗСУ, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.
Статтею 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ, встановлено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Таким чином, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.
Порядок виконання дисциплінарних стягнень установлений, зокрема, статтями 96-98 Дисциплінарного статуту, відповідно до яких дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.
Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі- особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку №608, після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку №608, дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.
При цьому як зазначалось вище стаття 85 Дисциплінарного статуту визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Отже, аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10.2023 у справі № 420/8263/22.
Як встановлено судом, наказом від 29.01.2023 №34, позивача визнано таким, що з 28.01.2023 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань та виключено з грошового та речового забезпечення такої частини з 28.01.2023.
Службове розслідування за фактом залишення позивачем місця розташування підрозділу призначено 10.02.2023 та завершено 18.03.2023.
Суд наголошує, що за результатами проведеного службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем 28.01.2023 розташування підрозділу під час виконання бойових завдань, згідно зі складеним актом від 18.03.2023 встановлено, що 28.01.2023 року о 23:50 год під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області виявлено відсутність позивача. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місце знаходження його невідоме. Вказані обставини підтверджено доповіддю командира 1 механізованого батальйону капітана ОСОБА_3 , поясненнями командира 1 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 , санітарного інструктора медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_5 . Таким чином, позивач з 28.01.2023 по теперішній час незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб. В діях позивача вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України. Своїми діями позивач порушив вимоги наступних нормативно-правових актів: ч. 1, 2, 4, 6 ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, ч. 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
18.03.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №5784 «Про результати службового розслідування» питання щодо притягнення або непритягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 1, 2, 4, 6 ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, ч. 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкладено до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .
Крім того, вказаним наказом командиром військової частини покладено обов`язок на підлеглих щодо направлення за вказаним фактом матеріалів до органів досудового розслідування на підставі яких 01.08.2023 внесено відповідні відомості до ЄРДР.
З урахуванням викладеного, суд наголошує, що в силу вимог ст. 24 Закону №2232-XII, саме днем внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо військовослужбовця обумовлюється початок призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину.
За відсутності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати грошового забезпечення.
Суд також звертає увагу, що наказ про визнання військовослужбовця таким, що самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань та одночасне виключення його з котлового, грошового та речового забезпечень діючим законодавством та підзаконними нормативними актами, які регулюють порядок проходження військової служби, не передбачено.
Згідно з матеріалами справи, службу позивача призупинено з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР 01.08.2023 та знято позивача з грошового забезпечення.
Разом з тим, відповідно до картки особового рахунку № НОМЕР_3 від 22.05.2024, з березня 2023 року виплата грошового забезпечення позивачу не здійснювалась.
Суд наголошує, що з урахуванням встановлених обставин встановлений факт самовільного залишення позивачем 28.01.2023 розташування підрозділу під час виконання бойових завдань підтверджується матеріалами службового розслідування
Крім того, позивачем у позові факт не знаходження з 28.01.2023 за місцем несення служби не заперечується.
Разом з тим, судом досліджено та прийнято до уваги наявні в матеріалах справи копії колективних заяв від військовослужбовців про перевищення влади або службових повноважень посадовими особами військової частини НОМЕР_1 та до Офісу Генерального прокурора, Дніпровської обласної прокуратури, Територіального управління ДБР, розташованого в м. Полтава про вчинення кримінального правопорушення, ухвалу слідчого суді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 року у справі №202/7471/23 про зобов`язання уповноваженої особи Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно заяви ОСОБА_6 від 11.02.2023 року про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами НОМЕР_2 окремої механізованої бригади Холодний Яр військової частини НОМЕР_1 , виконавши вимоги ст.214 КПК України.
Проте, суд звертає увагу, що предметом позову є спірний наказ № 580 від 03.08.2023 та встановленню підлягають обставини правомірності призупинення служби та дії контракту, а також факт припинення грошового забезпечення, тоді як відмова позивача від виконання бойового розпорядження командира встановленню та дослідженню в рамках даної справи не підлягають.
Позивач у позові визнає факт того, що 29.01.2023 він самостійно разом з іншими військовослужбовцями здав зброю та засоби індивідуального захисту командиру 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, що знаходиться у підпорядкуванні відповідача, - ОСОБА_7 . У подальшому 04.02.2023 позивач та інші військовослужбовці прибули до місця розташування відповідача, з наміром доповісти керівництву частини про незаконні дії ОСОБА_8 , однак їх не впустили на територію військової частини НОМЕР_1 , оскільки вони, на думку службових осіб відповідача, вважаються особами, що самовільно покинули військову частину та будуть притягнуті до кримінальної відповідальності.
Таким чином, з урахуванням встановлення судом обставин проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем 28.01.2023 розташування підрозділу під час виконання бойових завдань, суд зауважує, що дії відповідача щодо призупинення військової служби та дії контракту наказом № 580 від 03.08.2023 обумовлюються саме вимогами п.144-1 Положення №1153/2008 та ніяким чином не суперечать вимогам ч. 1 ст. 23 КК України та не порушують презумпцію невинуватості, оскільки, відповідно до п.144-6 Положення №1153/2008, для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються, у такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Доказів останнього матеріали справи не містять, а тому вважати таке призупинення військової служби необґрунтованим підстави відсутні.
З урахуванням викладеного, суд не знаходить правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 за № 580 щодо ОСОБА_1 (п. 11 зазначеного наказу), а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Беручи до уваги те, що позовна вимога в частині поновлення дії контракту є похідною від позовних вимог про визнання спірного наказу протиправним, в її задоволенні також слід відмовити.
Щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, за увесь час призупинення військової служби.
Суд звертає увагу, що з урахуванням того, що, відповідно до вимог ст. 24 Закону №2232-XII, припинення виплати грошового забезпечення здійснюється з дня призупинення військової служби (внесення відомостей до ЄРДР), дії відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення з 01.08.2023 (день внесення відомостей до ЄРДР щодо позивача) є правомірними.
Відомостей щодо поновлення позивача на посаді та військовій службі, а також винесення щодо нього виправдувального вироку або ж закриття кримінального провадження матеріали справи не містять, а тому підстав для поновлення грошового забезпечення судом не встановлено.
Суд також звертає увагу, що ухвалою від 05.03.2024 зобов`язано позивача конкретизувати пункт 4 позовних вимог в частині періоду виплати грошового забезпечення із зазначенням точної дати початку та кінця виплати, проте, відповідні вимоги суду позивачем не виконано, уточнення не надано.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1ист. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд враховує ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 295 КАС України суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 27 травня 2024 року.

Суддя Н.Є. Калугіна