Справа № 260/10589/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

28 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/10589/23 пров. № А/857/9353/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові заяви ОСОБА_1 та її представника - Карповича Андрія Петровича про відвід колегії суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П., Шинкар Т.І. від розгляду справи за апеляційною скаргою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Вища кваліфікаційно - дисциплінарна комісія адвокатури про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 05 червня 2024 о 09:30 год. у залі судових засідань № 1 Восьмого апеляційного адміністративного суду (вул. Саксаганського, 13, м. Львів).

21.05.2024 до суду надійшли заяви ОСОБА_1 та її представника - Карповича А.П. про відвід колегії суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П., Шинкар Т.І., які мотивовані тим, що прийняття судами до розгляду будь - яких поданих адвокатами у паперовому вигляді документів є фактом допущення зайвої гнучкості та фактом умисного, свідомого, цілеспрямованого нівелювання вимог процедур встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАСУ).

Відтак, суддям І.М. Обрізко , Л.П. Іщук та Т.І. Шинкар категорично заборонено приймати до розгляду будь - які, подані в паперовому вигляді адвокатами - процесуальні документи, зокрема, апеляційні скарги.

Приймаючи до розгляду подане адвокатом О.І. Травянко свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю від 26.05.1994 № 374/10 (можливо малось на увазі адвокатом Гончаровим В.В. свідоцтво від 11.11.2002 №21/112), судді І.М. Обрізко , Л.П. Іщук та Т.І. Шинкар свідомо, умисно, цілеспрямовано відмовились виконувати положення ч.5 ст.242 КАСУ та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вирішуючи подані заяви, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 40 КАСУ питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частиною 11 ст. 40 КАСУ питання про відвід вирішується невідкладно.

Разом з тим, ст. 35 КАСУ передбачено принцип незмінності складу суду. Зокрема, зазначено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суддя Шинкар Т.І. з 21.05.2024 по 27.05.2024 включно перебувала у відпустці, що унеможливило невідкладно вирішити питання щодо відводу колегії суддів з урахуванням принципу незмінності складу суду.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Неупереджений та об`єктивний розгляд справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя суддею. Проте учасники справи наділені правом спростування цієї «процесуальної теореми» шляхом заявлення відводу судді, тим самим, забезпечуючи його незалежність в кожному окремому провадженні.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Європейський суд з прав людини (далі можливе ЄСПР) в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

Аналогічна правова позиція закріплена також в п.п. 49, 52 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 (заява № 33949/02), п. 28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010 (заява № 16695/04).

Крім того, в п. 105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 (заява № 21722/11) суд дійшов висновку про те, що: «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності».

Як установлено Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 «об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття».

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією.

Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені статтями 36, 37 КАСУ.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 36 КАСУ суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з частиною 3 статті 39 КАСУ відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим.

Разом з тим, підставою для відводу не обов`язково має бути доведений факт необ`єктивності чи заінтересованості судді. Питання про існування фактичного упередження не має значення, адже правосуддя не лише має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене. Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним чином поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє відсутні докази чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінуючої зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків та проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, відповідно до принципу, який є стабільним та викладеним в рішенні ЄСПР у справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у пункті 43 рішення ЄСПР у справі «Веттштайн проти Швейцарії» та у пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України».

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 у «Справі Гаусшильдта», найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Відтак, не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

При цьому, частиною четвертою статті 36 КАСУ передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як встановлено із доводів заяв про відвід колегії суддів Обрізка І. М., Іщук Л.П., Шинкар Т.І. підставою для відводу слугує незгода сторони позивача із постановленням ухвали про відкриття апеляційного провадження у даній справі.

Однак, враховуючи значення, яке має вирішення справи № 260/10589/23 для правової системи України, а також для того, щоби за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви у неупередженості судді-доповідача під час вирішення даної справи, апеляційний суд приходить до висновку, що заяви ОСОБА_1 та її представника - Карповича А.П про відвід колегії суддів Обрізка І. М., Іщук Л.П., Шинкар Т.І. є обґрунтованими лише за суб`єктивним критерієм, а тому підлягають задоволенню частково.

Згідно з частиною другою статті 41 КАСУ у разі задоволення відводу (самовідводу) одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 41, 241, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяви ОСОБА_1 та її представника - Карповича Андрія Петровича про відвід колегії суддів Обрізку І.М., Іщук Л.П., Шинкар Т.І. у справі № 260/10589/23 задовольнити частково.

Відвести колегію суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду Обрізка І.М., Іщук Л.П., Шинкар Т.І. від розгляду справи за апеляційною скаргою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року.

Адміністративну справу № 260/10589/23 передати для повторного автоматичного розподілу в порядку статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар