Справа № 440/4993/24
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/4993/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27 жовтня 2023 року № 96;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, періоди з 29.10.1991 по 10.12.1991; з 01.02.1994 по 27.06.1994; з 01.05.1994 по 15.02.2000 на підставі пільгової довідки від 21.12.2022 № 611, виданої ПАТ «Полтавський автоагрегатний Завод» та з 05.03.2019 по 17.02.2020 на підставі пільгової довідки від 21.12.2022 №651/30, виданої ТОВ «ТД «Полтавський автоагрегатний Завод».

Підставою для звернення до суду позивач визначила порушення своїх прав у зв`язку з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

23.10.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пакетом документів.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 в електронному вигляді було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

27.10.2023 за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 . Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №96, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", через відсутність необхідного пільгового стажу.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що Пенсійний вік визначений п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 50 років. Необхідний стаж п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 25 років. Необхідний пільговий стаж за списком №1, визначений п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 10 років. Вік заявника - 50 років 1 місяць, страховий стаж особи - 29 років 0 місяців 2 дні. Страховий стаж особи з урахуванням додаткових років за роботу за списком №1 становить 36 років 3 місяці 20 днів. Пільговий стаж особи становить 08 років 1 місяць 3 дні.

За наданими документами до пільгового стажу не зараховано періоди роботи:

- з 29.10.1991 по 10.12.1991, з 01.02.1994 по 27.06.1994 та з 01.05.1994 по 15.02.2000, згідно пільгової довідки від 21.12.2022 № 611, оскільки в наказі про результати атестації робочих місць від 07.10.1994 № 438 посада «ливарник металів та сплавів у ливарному цеху» відсутня;

- з 05.03.2019 по 17.02.2020, згідно пільгової довідки від 21.12.2022 №681/30, оскільки зазначена довідка не відповідає вимогам Додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, а саме, відсутній підпис спеціаліста відділу кадрів та головного бухгалтера.

Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.10.2023 №96, звернувся до суду із позовною заявою.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню ГУ ПФУ в Одеській області від 27.10.2023 №96, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Щодо правомірності не зарахування до пільгового стажу спірних періодів трудової діяльності позивача, суд зазначає таке.

Так, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 21.12.2022 № 681/30, виданої ТОВ «ТД «Полтавський автоагрегатний завод» та трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 05.03.2019 по 17.02.2020 працював повний робочий день у ТОВ «ТД «Полтавський автоагрегатний Завод» за професією, посадою ливарника на машинах для лиття під тиском, що передбачено Списком №1 розділом ХІ, розділом 1, підрозділом 11.1а.

Також, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 21.12.2022 №611, яка видана ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод» та трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 29.10.1991 по 10.12.1991; з 01.02.1994 по 27.06.1994; з 01.05.1994 по 15.02.2000 був зайнятий повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці в ливарному цеху за професією, посадою ливарника металів та сплавів, ливарника на машинах для лиття під тиском, що передбачена Списком 1 розділ ХІ Металообробка, 1. Ливарне виробництво, а) робітники: 1110100а - 13392, розділ ХІ "Оброблення металу", розділ 1 . Ливарне виробництво, робітники.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Згідно пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Суд зазначає, що під час звернення за призначенням пенсії 23.10.2023 позивачем до Пенсійного фонду було надано уточнюючі довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії від 21.12.2022 №611, яка видана ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод» та від 21.12.2022 № 681/30, яка видана ТОВ «ТД «Полтавський автоагрегатний завод»

При цьому, на переконання суду, надані позивачем довідки у повній мірі містили усю необхідну інформацію для підтвердження пільгового періоду трудового стажу, проте відповідач зазначені довідки не врахував з формальних підстав.

Так, зокрема щодо довідки виданої ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод» відповідач вказав на те, що в наказі про результати атестації робочих місць від 07.10.1994 №438 посада «ливарник металів та сплавів у ливарному цеху» відсутня.

У Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 до розділу 11100000 XI "Металообробка. Ливарне виробництво" внесено посади: 1110100а а) Робітники: 1110100а-13392 Ливарники металів і сплавів, 1110100а-13395 Ливарники на машинах для лиття під тиском.

Згідно розділу ХI "Оброблення металу. Ливарне виробництво" Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 включено посади: 11.1а ливарники металів та сплавів, ливарники на машинах для лиття під тиском.

Як зазначено вище у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідач не заперечує тієї обставини, що на підприємстві проводилась атестація робочих місць, як і не заперечує того, що посада яку обіймав позивач відноситься до посад з важкими умовами праці, а лише бажає щоб у наказі про результати атестації робочих місць від 07.10.1994 №438 була зазначена посада «ливарник металів та сплавів у ливарному цеху».

Так само є необґрунтованою відмова відповідача у врахуванні довідки виданої ТОВ «ТД «Полтавський автоагрегатний Завод» через те, що у ній відсутній підпис спеціаліста відділу кадрів та головного бухгалтера.

Відповідно до довідки ТОВ «ТД «Полтавський автоагрегатний Завод» від 18.12.2023 №565/30 посада головного бухгалтера та начальника відділу кадрів, бухгалтерська служб та відділ кадрів відсутні у штатному розписі.

В свою чергу, чинне законодавство України не забороняє керівнику підприємства виконувати повноваження головного бухгалтера та начальника відділу кадрів.

Суд зазначає, що у довідках виданих ТОВ «ТД «Полтавський автоагрегатний Завод», ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод» міститься інформації про періоди роботи, посаду, на підставі чого така посада відноситься до робіт зі шкідливими і важкими умовами праці, тощо.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відмова у призначенні пенсії з зазначених підстав не відповідає принципам співмірності, оскільки несуттєві недоліки призвели до того, що позивачу було відмовлено у пенсійному забезпеченні взагалі.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень мав право провести перевірку достовірності видачі довідок ТОВ «ТД «Полтавський автоагрегатний Завод» та ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод», як і мав право вимагати від зазначених підприємств до оформлення таких довідок, проте такими правами не скористався, а лишив такий тягар на позивача.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що при розгляді заяви про призначення пенсії від 23.10.2023, відповідачем протиправно не врахувано спірні періоди до пільгового стажу роботи позивача, який підтверджений записами трудової книжки та довідками ТОВ «ТД «Полтавський автоагрегатний Завод» від 21.12.2022 №681/30 та ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод» від 21.12.2022 № 611.

Окрім того, на особу не можна перекладати тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у його первинних документах за обліковим стажем та нарахуванням заробітної плати на конкретну посаду, яку використовував позивач у той чи інший період роботи у підприємстві за наявністю належного номера оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, після цього працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свій час неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для офіційного подання заявника його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про надання пенсії за віком на пільгових умовах

За наведених підстав суд приходить до висновку про необгрунтованість прийнятого рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.10.2023 № 96 про відмову в призначення пенсії та наявність підстав для його скасування.

Як наслідок, слід зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди з 29.10.1991 по 10.12.1991, з 01.02.1994 по 27.06.1994, з 01.05.1994 по 15.02.2000 та з 05.03.2019 по 17.02.2020.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу I цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону (п. 1.7, 3.3 Порядку №22-1).

Суд зазначає, що якщо відповідач, отримавши заяву про призначення пенсії разом із документами, і вивчивши вказані документи встановив, що поданих документів достатньо для призначення пенсії за віком мав вжити дії для перевірки правильності даних, наведених у трудовій книжці позивача щодо спірного періоду роботи.

В свою чергу позивачем з свого боку, як особою, яка звертається з заявою про призначення пенсії, було дотримано усі вимоги чинного на момент подачі заяви законодавства.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас, при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Суд зазначає, що дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі № 200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18.

З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити шляхом зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області, який приймав спірне рішення та допустив порушення пенсійних прав позивача, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2023 про призначення пенсії, з урахуванням позиції суду, викладеної у рішенні та зарахуванням стажу роботи з 29.10.1991 по 10.12.1991, з 01.02.1994 по 27.06.1994, з 01.05.1994 по 15.02.2000 та з 05.03.2019 по 17.02.2020.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області підлягає стягнення сума судового збору у розмірі 968,96 грн.

Вирішуючи питання стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Даних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи 200/14113/18-а.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6911,20 грн.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано: копію договору № 12/03 про надання правової допомоги від 12.03.2024, копію платіжної інструкції від 17.04.2024 по сплату гонорару в розмірі 6911,20 грн., копію акту прийняття-передачі наданих послуг від 24.04.2024, ордер.

Відповідно до копії акту прийняття-передачі наданих послуг від 24.04.2024 розмір гонорару за правову допомогу клієнту становить 5000 грн. всього сплачено - 5000 грн., однак до стягнення заявлено суму витрат на правничу допомогу в розмірі 6911,20 грн.

Суд зазначає, що ця справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.

Суду не надано доказів вжиття адвокатом заходів в інтересах клієнта з метою досудового врегулювання спору. Зустріч з клієнтом, надання консультації, формування всіх необхідних додатків відповідно до кількості сторін спору та особисте подання адвокатом позовної заяви до суду фактично охоплюється наданням правничої допомоги у вигляді підготовки позовної заяви.

Отже, фактично з наданого суду акту наданих послуг адвокатом підтверджується обґрунтована правова допомога, що полягала у написанні позовної заяви.

Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги розмір витрат на оплату адвоката та його співмірність зі складністю справи (справа незначної складності, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні, наявне рішення у зразковій справі) та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на їх виконання (надання), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також співмірністю з ціною позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Одеській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83,м. Одеса,Одеська область,65012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.10.2023 №96 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди з 29.10.1991 по 10.12.1991, з 01.02.1994 по 27.06.1994, з 01.05.1994 по 15.02.2000 та з 05.03.2019 по 17.02.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.10.2023 з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва