Справа № 200/1765/24
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року Справа№200/1765/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить: 1) визнати протиправним рішення Департаменту патрульної поліції, у формі витягу з протоколу №4 від 15.02.2024 засідання постійної діючої комісії з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського; 2) зобов`язати Департамент патрульної поліції призначити і виплатити одноразову грошову допомогу в разі втрати працездатності у розмірі, визначеному підпунктом «б» пункту 4 статті 99 Закону України «Про Національну поліцію».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив службу в органах Національної поліції України. Наказом від 15.02.2022 №403 о/с «По особовому складу» його звільнено з 01.03.2022 зі служби в поліції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Згідно свідоцтва про хворобу № 10/СНП від 14.02.2022 захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в поліції. 20.07.2023 року він звернувся із заявою встановленої форми про виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності.

Проте відповідач відмовив у виплаті грошової допомоги у зв`язку з відсутністю встановлення групи інвалідності протягом шести місяців після звільнення з посади. На думку позивача шестимісячний строк для встановлення групи інвалідності, встановлений п.4 ч.1 ст. 97 Закону № 580-VI, пропущений ним з поважних причин, за незалежних від його волі обставин, а саме проблем в роботі територіального підрозділу МСЕК у м. Краматорську під час дії режиму воєнного стану, регулярними перебуваннями позивача на лікуванні.

На думку позивача, він має право на відповідну одноразову виплату, у зв`язку з чим звернувся до суду із цим позовом.

01 квітня 2024 року відкрито провадження із визначенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, про що постановлено відповідну ухвалу. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

26 квітня 2024 року від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що у зв`язку із тим, що в довідці від 06.07.2023 р., дата встановлення страхового випадку зазначено 23.06.2023 р., а позивача було звільнено 15.02.2022 року, тобто з моменту звільнення ОСОБА_1 минуло більше року, у відповідача не було законних підстав здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

На підставі наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту громадянина України.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 15.02.2022 року № 403 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 01 березня 2022 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

В зазначеному наказі підставою звільнення зазначено свідоцтво про хворобу № 10/СНП від 04.02.2022, видане медичною (військово-лікарською) комісією державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області».

Свідоцтвом про хворобу № 10/СНП від 04.02.2022 підтверджено зв`язок захворювання позивача із проходженням служби в поліції та встановлено його непридатність до подальшої служби в поліції.

Згідно з випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №783362, позивачу під час первинного огляду 06.07.2023 встановлено ІІ групу інвалідності з 23.06.2023, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції.

20.07.2023 року позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 частини 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Листом від 01.09.2023 № 15499/41/4-2023 надані позивачем матеріали повернуті Департаментом патрульної поліції до батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області через невстановлення групи інвалідності протягом півроку після звільнення ОСОБА_2 з посади відповідно до п. 4 частини 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року №200/5800/23 зобов`язано Департамент патрульної поліції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності від 20.07.2023 та додані до неї документи у спосіб, визначений Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01. 2016.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.11.2023 у справі № 200/5800/23 відповідач повторно розглянув заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського від 20.07.2023 року.

Згідно витягу з протоколу №4 від 15.02.2024 року засідання постійної діючої комісії з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, позивачу відмовлено у виплаті такої грошової у зв`язку з відсутністю встановлення групи інвалідності протягом шести місяців після звільнення його з посади, відповідно до пункту 4 розділу 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша); це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга); пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.

Сферу соціального захисту поліцейських урегульовано розділом ІХ Закону № 580-VIII, яким визначаються, зокрема порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги (статті 97-101).

Так, згідно із пунктом 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Аналіз змісту положень пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII свідчить про те, що держава гарантує поліцейському, який визнаний особою з інвалідністю (за певних умов), одноразову грошову допомогу, яка відповідно до абзацу першого частини першої статті 97 Закону № 580-VIII є соціальною виплатою. Отримання одноразової грошової допомоги законодавець зумовлює неможливістю подальшого виконання поліцейським своїх обов`язків за станом здоров`я саме як особи, яка перебуває на службі в Національній поліції України.

Визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 100 Закону № 580-VIII).

Визначення придатності поліцейських за станом здоров`я до подальшої служби в поліції та визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у поліцейських, що проходять службу, звільняються зі служби та звільнились зі служби належить до повноважень медичних (військово-лікарських) комісій, утворених у закладах охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України для проведення лікарської та військово-лікарської експертизи, що здійснюють свою діяльність на підставі Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 № 285 (далі - Положення про ВЛК), яке визначає організацію діяльності медичних (військово-лікарських) комісій МВС щодо проведення лікарської та військово-лікарської експертизи.

Так, згідно із пунктом 1 розділу VIII Положення про ВЛК за результатами лікарської та військово-лікарської експертизи ВЛК приймають постанови, які включають діагноз, встановлений особі за результатами проведеного обстеження, рішення щодо ступеня придатності чи про непридатність до служби та висновок про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва).

При цьому, згідно із пунктом 20 розділу VIII Положення про ВЛК причину інвалідності звільнених зі служби осіб установлюють медико-соціальні експертні комісії (далі - МСЕК), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» та з урахуванням висновку ВЛК про причинний зв`язок їх захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв).

У свою чергу постановою від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» Кабінет Міністрів України затвердив Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Пунктом 10 Положення № 1317 визначено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії: загального профілю та спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

При цьому, порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями визначені Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, згідно із пунктом 8 якого датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення.

Інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) такого потерпілого встановлюються до першого числа місяця, що настає за місяцем, на який призначено повторний огляд.

Такими документами відповідно до пункту 3 Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 є направлення відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Отже, дату встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках законодавець пов`язує із днем надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317.

Як вбачається з матеріалів справи (виписка з акту огляду МСЕК, довідка до акту огляду МСЕК), позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 23.06.2023 року (день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317).

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону № 580-VIII, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі Порядок №4), які визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 1 Розділу ІІІ Порядку та умов № 4 визначено, що формування документів для призначення та виплати ОГД в органах поліції, закладах освіти здійснюється бухгалтерською службою у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП), підрозділами правового забезпечення органів поліції та закладів освіти, а також працівниками медичних (військово-лікарських) комісій МВС (далі - ВЛК).

Посадові особи органів поліції, закладів освіти у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги (пункт 2 Розділу ІІІ Порядку № 4).

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається керівнику органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до органів державної влади (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку № 4).

Відповідно до абзацу третього пункту 1 Розділу IV Порядку № 4 висновок про призначення ОГД складається працівником бухгалтерської служби і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, закладу освіти, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Пунктом 3 Розділу IV Порядку № 4 визначено, що у разі затвердження висновку про призначення ОГД керівником органу поліції або закладу освіти, в якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня його затвердження видається наказ про виплату ОГД.

У разі відмови у призначенні ОГД чи повернення документів на доопрацювання (документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) заявника письмово інформують про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Аналіз наведених норм права щодо порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення втрати працездатності поліцейського свідчить про те, що воно (право на отримання одноразової грошової допомоги) виникає виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

1) причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузія, травма або каліцтво), пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;

2) інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі № 373/1188/16-а, від 01.11.2018 у справі № 822/3788/17, від 23.11.2018 у справах №822/962/18, №822/1872/18, від 22.01.2019 у справі №2340/2663/18, від 15.04.2019 у справі №823/1798/18, від 05.02.2020 у справі №810/836/18, від 23.04.2020 у справі №822/999/18.

Суд враховує також рішення Конституційного Суду України від 22.10.2020 у справі № 12-р/2020, яким визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII зі змінами.

У пункті 2.8 зазначеного вище рішення від 22.10.2020 у справі № 12-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що закріплення у пункті 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги потребує встановлення причиново-наслідкового зв`язку між наявністю у поліцейського інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, та неможливістю внаслідок цього продовжувати службу в поліції, що підтверджується відповідним рішенням медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції, на підставі якого поліцейський звільняється зі служби в поліції.

Визначений оспорюваними положеннями Закону № 580-VIII шестимісячний строк, протягом якого особі, звільненій зі служби в поліції, може бути встановлена інвалідність унаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в поліції або органах внутрішніх справ, зумовлений потребою встановлення в розумні строки безпосереднього зв`язку між виявленням в особи захворювання (поранення, контузії, травми або каліцтва), несумісного з подальшим проходженням служби, та встановленням їй інвалідності згідно з документами, що стали підставою для її звільнення (рішення медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції).

На думку Конституційного Суду України, встановлений у пункті 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII порядок отримання одноразової грошової допомоги не допускає невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, не містить ознак дискримінації при реалізації поліцейськими права на соціальний захист, є домірним, має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету.

Конституційний Суд України також вважає, що встановлений державою зазначений порядок забезпечує реалізацію права особи на отримання такої допомоги, і наголошує, що додержання визначених Законом № 580-VIII вимог є обов`язком суб`єктів, які претендують на її отримання. Отже, положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII не суперечать приписам статті 21, частин першої, другої статті 24 Конституції України.

Отже, встановлений приписами пункту четвертого частини першої статті 97 Закону №580-VIII строк за характером визначеності є абсолютним, оскільки вказує на конкретний період часу (шість місяців з дня звільнення зі служби для встановлення інвалідності), з яким пов`язано виникнення в особи права на отримання одноразової грошової допомоги і після спливу такого строку право на отримання зазначеної соціальної виплати особа втрачає.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. У постанові 03 квітня 2024 року у справі № 580/1291/23 Верховний Суд дійшов наступного висновку:

" 34. Тож, з огляду на те, що цей строку є правоприпиняльним (преклюзивним), він в будь-якому разі та незалежно від поважності причин пропуску такого строку поновленню не підлягає, у зв`язку із чим суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про можливість його поновлення через форс-мажорний випадок (військову агресію Російської Федерації проти України з 24.02.2022), внаслідок якого позивач не зміг своєчасно реалізувати своє право на відповідний соціальний захист, передбачений законами України, а термін такого пропуску строку є незначним. "

Приймаючи до уваги, що інвалідність позивачу встановлена пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення з поліції, враховуючи вказані висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на правові позиції, викладені Верховним Судом у постановах від 13.12.2019 у справі №2040/6159/18, від 31.01.2023 у справі № 580/10158/21, з огляду на наступне.

У постанові від 31.01.2023 року № 580/10158/21 Верховний Суд зазначив, що оскільки у період з 09 грудня 2020 року по 26 квітня 2021 року (4 міс 18 днів) позивач вважався таким, що звільнений за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», відтак не мав права на отримання одноразової грошової допомоги, то вказаний період не повинен враховуватися у шестимісячний строк протягом якого він мав право на отримання одноразової грошової допомоги у випадку визначення інвалідності.

Жодного висновку, що пропущення колишнім поліцейським шестимісячного строку з дня звільнення зі служби в поліції для встановлення групи інвалідності, з поважних причин, що не залежали від його волі не може бути підставою для відмови у призначені особі одноразової грошової допомоги вказана постанова не містить.

Натомість, в даній постанові Верховний Суд лише вказує, що касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій залишена поза увагою та обставина, що інвалідність позивачу була визначена поза межами шестимісячного строку, визначеного пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України «Про національну поліцію» через обставини, що не залежали від його волі.

Крім того, у постанові від 13.12.2019 року №2040/6159/18 Верховним Судом висловлена правова позиція без урахування рішення Конституційного Суду України від 22.10.2020 у справі № 12-р/2020, тобто фактично за іншого правового регулювання.

Суд враховує, що з огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Верховного суду в кожній конкретній справі.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3/2, м. Київ, 03048, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв