Справа № 755/3470/24
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/3470/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Єжелі А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 та Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року, суддя Катющенко В.П., у справі за адміністративним позовом громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження,-

У С Т А Н О В И В:

Громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області від 15.09.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни та заборону в`їзду на територію України строком на 3 роки до 15.09.2025 громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятого рішення від 15.09.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни та заборону в`їзду на територію України строком на 3 роки до 15.09.2025 громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено правомірності та обґрунтованості свого рішення, що порушує право позивача на вільне пересування.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 07 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано рішення головного спеціаліста відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Безатосного В. від 15.09.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони громадянину Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду на територію України строком на три роки до 15.09.2025.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Окрім того, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, тоді як апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.09.2018 громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув в Україну з метою навчання у Національному педагогічному університеті ім. М.П. Драгоманова, у зв`язку з чим отримав посвідку на тимчасове проживання з терміном дії з 19.11.2018 по 15.08.2022.

Згідно із архівною довідкою Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова від 18.08.2022 №2446, в 2018 році ОСОБА_1 вступив на денне (очне) відділення Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова, на спеціальність: 014 Середня освіта/014.03 «Історія» (наказ № 2303 від 11.10.2018); в 2019 році позивача переведено з 1-го курса на 2-ий курс денного відділення (наказ № 1028 від 12.07.2019); в 2020 році позивача переведено з 2-го курса на 3-ий курс денного відділення (наказ № 691 від 06.07.2020); в 2021 році позивача переведено з 3-го курса на 4-ий курс денного відділення (наказ № 1208 від 31.08.2021); в 2022 році позивач склав комплексний кваліфікаційний екзамен (наказ № 478 від 30.06.2022) і захистив випускну кваліфікаційну роботу за спеціальністю: 014 Середня освіта/014.03 «Історія».

ОСОБА_1 було присвоєно диплом НОМЕР_2 від 30.06.2022, а також додаток до диплому № НОМЕР_3 від 30.06.2022. Форма власності університета - державна. Нормативний термін навчання зі спеціальності 014 Середня освіта/014.03 «Історія» складає 4 роки.

15.09.2022 головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Мардановим Р.Я. огли , відносно громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне правопорушення згідно якого 15.09.2022 о 15:00 за адресою: м. Київ Ольгинська, 3, виявлено громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території Україні, а саме: проживання за документами, термін дії яких закінчився.

З пояснень, наданих громадянином Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.09.2022 головному спеціалісту відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Безатосному В. , вбачається, що 26.09.2018 позивач прибув в Україну з метою навчання. Кордон України перетнув через ПП «Бориспіль». Працює кухаром в ресторані «Музафір», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, відповідного дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства він не оформлював у зв`язку із тим, ще не бачив у цьому необхідності. В останнє прибув в Україну 11.05.2022 через ПП «Мостиська». Мав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , яка закінчилась 15.08.2022. З питань отримання дозволу на імміграцію в Україну не звертався. До компетентних органів про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні документи не подавав. Після закінчення дозволеного строку перебування на території України за його продовженням не звертався, оскільки не бачив у цьому необхідності. Про те що йому потрібно було покинути територію України після закінчення дозволеного строку перебування на території України було відомо. Мав можливість покинути територію України, але не виїхав у зв`язку із своїм небажанням. Усвідомлював, що цими діями умисно порушує законодавство України. На теперішній час на території України знаходиться нелегально. Документи підтверджуючі законні підстави для легального перебування на території України в нього відсутні. На території України власного житла не має. Проживає за рахунок накопичених коштів. Проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За оренду житла сплачує 5 500 грн в місяць. Претензій до співробітників міграційної служби не має.

Постановою заступника начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Петрова Д.В. від 15.09.2022, громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн.

15.09.2022 головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Безатосним В. винесено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вирішено примусово повернути до країни походження, або до третьої країні громадянина Туркменістану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано його покинути територію України у термін до 25.09.2022; заборонено в`їзд на територію України громадянину Туркменистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 3 роки до 15.09.2025.

Вказаним рішенням встановлено, що 15.09.2022 співробітниками ЦМУ ДМС у м. Київі та Київській області виявлений громадянин Туркменістану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на території України з порушенням ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку оформлення, видачі обміну, скасування, пересилання, вилучення повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №322. Іноземний громадянин прибув в Україну 26.09.2018 з метою навчання Національному педагогічному університеті імені М.П. Драгоманова. Кордон України перетнув через ПП «Бориспіль». В останнє прибув в Україну 11.05.2022 через ПП «Мостиська». Документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_4 терміном дії до 15.08.2022. З питань повторного оформлення посвідки на тимчасове проживання документи не подавав. За отриманням дозволу на імміграцію в Україні та визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів ДМС не звертався. Після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання, не виїхав з території України, усвідомлюючи, що цим самим порушує міграційні законодавство України. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянин Туркменістану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП (адміністративний протокол MKМ 011785 від 15.09.2022). Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище, відсутність у громадянина Туркменістану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 підстав для подальшого перебування на території України свідчать про те, що ним порушені вимоги ст. ст. 4, 9, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пункту 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучень повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасові проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322.

Згідно із розпискою громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає: АДРЕСА_2 , останньому повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охороні громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, прийнято рішення про його примусове повернення. Він зобов`язується не пізніше 25.09.2022 залишити територію України. З вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк ознайомлений. Про право на оскарження рішення в судовому порядку - ознайомлений.

Вважаючи вищезаначене рішення відповідача про примусове повернення до країни походження або третьої країни та заборону в`їзду на територію України строком на 3 роки протиправним та таким, що прийнято всупереч нормам чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку оставин даної справи, колегія суддів зазначає насиупне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773- VI визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон).

Відповідно до норм ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Відповідно до частин другої, третьої статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Згідно із частинами першою, третьою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України),з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Отже, підставою для прийняття рішення про примусове повернення іноземця до країни громадянської належності є перебування іноземця на території України з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до п. п. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання визначає Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 17 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, іноземець або особа без громадянства та приймаюча сторона для продовження строку перебування в Україні подають письмові звернення не пізніш як за три робочі дні до закінчення встановленого строку перебування на території України.

Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Таким чином, проживання без такої посвідки слід розцінювати, як порушення іноземцями правил перебування в Україні, за що передбачена як адміністративна відповідальність, так і наслідки у вигляді прийняття уповноваженим органом рішення про видворення/повернення/заборони в`їзду. У даному випадку, порушення перебування іноземцем в Україні, не передбачає безумовної наявності лише прямого умислу на вчинення такого порушення, оскільки не виключена можливість його допущення, внаслідок недбалості самої особи до виконання своїх обов`язків щодо необхідності здійснення обміну посвідки.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стану з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено.

Згідно ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Тобто, іноземці або особи без громадянства мають підтверджувати законність свого перебування на території України.

Законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, підтверджується, у тому числі наданим візою дозволом в межах строку дії візи; посвідкою на тимчасове проживання; довідкою, що підтверджує факт звернення за становленням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту; дозволом на імміграцію.

Не дотримання правил законного перебування іноземця або особи без громадянства на території України є прямим наслідком для визначення цих осіб нелегальними мігрантами та прийняття органом міграційної служби рішення про їх примусове повернення до країни громадянської належності.

Отже, підставою для прийняття рішення про примусове повернення іноземця до країни громадянської належності є перебування іноземця на території України з порушенням чинного законодавства, у тому числі, за відсутності паспортного документа та документа, що дозволяє тимчасове перебування на території України, законних джерел існування тощо.

Виключенням щодо можливості примусового повернення іноземця до країни громадянської належності є наявність обставин, що свідчать про загрозу його життю або свободі за віросповіданням, національністю, громадянством (підданством), належністю до певної соціальної групи або за політичних переконань, загроза у жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводження чи покарання тощо у разі повернення до країни походження.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262.

Так, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 755/2810/19, згідно з усталеною судовою практикою, у рішеннях суб`єктів владних повноважень з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються та вмотивування. Органи зобов`язані належним чином обґрунтовувати свої рішення, і хоча не вимагається повної його деталізації, але ж вони повинні відповідати на основні питання, які вирішується.

Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №165 «Деякі питання реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб», було постановлено: 1) зупинити строки надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та видачу дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні; 2) поновити зупинені строки у місячний строк після припинення чи скасування воєнного стану на відповідній території України.

Як убачається із матеріалів справи, 26.09.2018 громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув в Україну з метою навчання у Національному педагогічному університеті ім. М.П. Драгоманова, у зв`язку з чим отримав посвідку на тимчасове проживання з терміном дії з 19.11.2018 по 15.08.2022.

Таким чином, строк дії посвідки позивача на тимчасове проживання № НОМЕР_4 закінчився 15.08.2022.

В апеляційній скарзі представник позивача акцентував увагу суду на тому, що приписи постанови Кабінету Міністрів України № 1202 від 21.10.2022 дають підстави для легального перебування іноземцям до закінчення правового режиму військового стану за певних умов, проте відповідачем було проігноровано вказані приписи.

Колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 1202 від 21.10.2022 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану», передбачено установити, що: посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам Російської Федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 р., підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування; іноземці або особи без громадянства, крім громадян Російської Федерації, зобов`язані в установленому законодавством порядку подати документи для обміну таких посвідок на тимчасове чи постійне проживання протягом 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану.

За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Міграційний орган уповноважений через своїх працівників притягувати іноземців та осіб без громадянства до адміністративної відповідальності за вчинення ними визначених законом адміністративних правопорушень, зокрема, за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні.

Не дотримання правил законного перебування іноземця або особи без громадянства на території України, є прямим наслідком для визначення цих осіб нелегальними мігрантами та прийняття органом міграційної служби рішення про їх примусове повернення до країни громадянської належності/заборони в`їзду в Україну.

Таким чином, наведеною постановою Кабінету Міністрів України № 1202 від 21.10.2022 установлено, зокрема, що посвідки на тимчасове проживання, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 року, підтверджують законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Отже, з урахування положень вказаної постанови Кабінету Міністрів України та вимог ст. 58 Конституції України, слід наголосити, що за встановлених судом обставин, посвідка позивача на тимчасове проживання в Україні, строк дії якої завершився після 24.02.2022 підтверджує законні підстави для його тимчасового проживання в Україні на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування. Протилежного суду стороною відповідача не було доведено, як і не було вказано на наявність інших підстав для анулювання/скасування посвідки на тимчасове проживання позивачу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має законні підстави для тимчасового проживання в Україні за посвідкою на тимчасове проживання, строк дії якої завершився після 24.02.2022, а тому оскаржуване рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області від 15.09.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є протипроавним та підлягає скасуванню.

Також в оскаржуваному рішенні про примусове повернення позивача до країни походження було вирішено заборонити позивачу в`їзд на територію України терміном на 3 роки, до 15.09.2025 року.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначено Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою Наказом МВС України від 17.12.2013 року №1235 (надалі - Інструкція) (в редакції чинній на день виникнення правовідносин).

Відповідно до п.3 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно із п.4 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій; б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку; ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця - у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

У відповідності до п. 5 Інструкції після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Таким чином, рішення про заборону в`їзду на територію України ДМС України приймається за ініціативою органів визначених у п. 4 Інструкції за наявності підстав визначених абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення відповідача в частині заборони позивачу в`їзду на територію України строком на три роки не містить жодних із передбачених для цього підстав, в рішенні відсутнє будь-яке належне обґрунтування необхідності застосування до позивача заборони подальшого в`їзду в Україну та відсутні посилання на підстави, якими керувався відповідач при прийняті такого рішення.

При цьому, як вбачається з листа Офісу Генерального прокурора від 02.02.2024, за результатами опрацювання масиву даних Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 01.02.2024 кримінальні провадження, в яких містяться дані про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кримінальної відповідальності як підозрюваного, не встановлені. Із листа Головного слідчого управління Служби безпеки України від 05.02.2024 убачається, що згідно з даними Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 05.02.2024 у кримінальних провадженнях, що розслідуються слідчим СБ України, відомості відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

Також, з характеристики заступника декана Історико-філософського факультету Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова слідує, що ОСОБА_1 вступив на історичний (зараз - історико- філософський) факультет Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова в 2018 році відповідно до чинного законодавства, який успішно завершив у 2022 році. Протягом навчання ОСОБА_1 зміг адаптуватися до українського студентського середовища, на достатньому рівні опанував українську мову. Під час навчання проявив себе наполегливим та старанним студентом. У спілкуванні із однокурсниками проявив лідерські якості, був неформальним лідером свого студентського середовища. ОСОБА_1 користується повагою серед колег, хоча інколи втім, не впливає на загальну позитиву характеристику студента. Вважає, що у майбутньому ОСОБА_1 має всі підстави стати успішним вчителем.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині заборони в`їзду позивачу на територію України терміном на 3 (три) роки є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу наявності підстав для скасування рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 15.09.2022 щодо заборони в`їзду на територію України строком на три роки громадянину Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням вищевикладених доводів та встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 в повномі обзязі. Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без змін.

Згідно з пунктом другим частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області залишити без змін.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року скасувати та прийняти у справі нове судове рішення наступного змісту.

Адміністративний позов громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області від 15.09.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заборону в`їзду на територію України громадянину Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 3 роки до 15.09.2025.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Постанову виготовлено: 28 травня 2024 року.