Справа № 367/9004/23
Суддя: Кухленко Д. С.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/9004/23
Провадження №2-а/367/68/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

22 травня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Кухленка Д.С.,

при секретарі Шаповала О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Житомирської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимоги зазначив, що 06 жовтня 2023 року працівниками відділу поліції № 2 ЖРУП ГУНП в Житомирській області здійснювався розгляд адміністративної справи відносно нього у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху. За результатами розгляду адміністративної справи, мені було видано копію постанови від 06 жовтня 2023 року серії БАД № 565354. За змістом вказаної постанови о 00 год. 15 хв. по вул. Різдвяній у м. Коростишів, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ямаха», без мотошолома, зупинившись ближче 10 м до пішохідного переходу, при зупинці не увімкнув покажчик повороту, не мав діючого страхового полісу. Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за порушення ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Вважає, що дана постанова винесена із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, а дії інспектора поліції при винесенні постанови були незаконними та такими, що грубо порушили його права та має наслідком необґрунтоване стягнення. Це пояснюється тим, що дії, за які на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Зазначив, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Вказав, що він дійсно, 06 жовтня 2023 року спілкувався з працівниками поліції, перебуваючи на вул. Різдвяній у м. Коростишеві. Проте, він не керував транспортним засобом у розумінні приведення його в рух, за допомогою його функціональних особливостей. В той же час, його не було зупинено працівниками поліції, тому, доказів того, що транспортний засіб рухався і був зупинений працівниками поліції у встановленому порядку відсутні. Тому, підстави у працівників поліції вимагати надання ним документів, тощо є неправомірними та безпідставними, так, як відсутні докази зупинки транспортного засобу, керування саме ним та зупинки у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху.

Також зазначив, що відповідно до змісту оскаржуваної постанови працівником поліції притягнуто його до відповідальності за не увімкнення покажчика повороту при зупинці. Свою позицію працівник поліції обґрунтував тим, що він порушив п. 9.2. «б» Правил дорожнього руху.

Відповідно до пункту 9.2 Б Правил дорожнього руху, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху і зупинкою та перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Вказав, що обов`язок вмикати покажчик повороту у даній ситуації у нього виник за 50-100 м до початку маневру, і закінчився одразу після здійснення маневру. Вказаний попереджувальний сигнал необхідний для інформування інших водіїв про зміну напрямку руху та надання їм можливості скоригувати свої дії (вибрати безпечну швидкість, перестроїтись в іншу смугу руху, тощо) з урахування відповідного маневру водія, який подає попереджувальний сигнал.

Тому, для притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, працівник поліції повинен був надати докази невиконання мною цієї вимоги перед початком здійснення маневру, а саме зупинки, а не після його завершення. Однак, на мою вимогу працівниками поліції не надані відеодокази чи інші докази, що містять обставини того, що він не здійснив увімкнення покажчика повороту, як того вимагають Правила дорожнього руху. Отже, склад адміністративного правопорушення у його діях також відсутній.

Крім того вказав, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Зазначив, що право для витребування полісу відповідним підрозділом Національної поліції у водія транспортного засобу виникає за наявності двох виключних випадків, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які не мали місце в даних правовідносинах. Отже підстав для застосування до нього санкції, передбаченої частиною першою статті 126 КУпАП у працівника поліції не було. Оскільки, працівником поліції не складався протокол про адміністративне правопорушення відносно нього, а також не було здійснено оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди - правових підстав для вимоги надання полісу страхування у поліцейського не було, як і у мене не виникало обов`язку надати такий поліс.

У зв`язку з викладеним вище просить суд, визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення БАД № 565354 від 06 жовтня 2023 року, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за порушення, передбачені ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, адміністративну справу закрити за відсутності складу правопорушення.

Ухвалою суду від 01 грудня 2023 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

29.01.2024 від представника відповідача Головного управління НП в Житомирській області Данілової В.М. надійшов відзив на позовну заяву. Вказали, що вимоги та твердження позивача є безпідставними та необґрунтованими, твердження позивача, що він не керував транспортним засобом 06.10.2023, та його не зупиняли працівники поліції, проте на відео з портативної камери працівників поліції зафіксовано, що ОСОБА_1 жодного разу не заперечив факт керування ним транспортним засобом, що є підтвердженням порушення ним ПДР. Враховуючи викладені обставини у відзиві на позовну заяву просили суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 06.10.2023 о 00:15 год. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом YAMAHA д.н.з. б/н за адресою: АДРЕСА_1 , та був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за адміністративні порушення, передбачені ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, за порушення ПДР, а саме: при зупинці не ввімкнув показник повороту, не мав діючого страхового полісу, чим порушив п. 9.2Б, п. 2.1г ПДР України, про що інспектором складено оскаржувану постанову серії БАД № 565354.

Позивач вказує на неправомірність дій поліцейського посилаючись на те, що працівник поліції повинен був надати докази невиконання ним вимоги щодо не увімкнення показчика повороту перед початком здійснення маневру, а саме зупинки, а не після його завершення, однак, працівниками поліції не надані відеодокази чи інші докази, що містять обставини того, що він не здійснив увімкнення покажчика повороту, як того вимагають Правила дорожнього руху.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).

Адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами (ч.1 ст.286 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

За приписами статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ст. 222 КУАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Крім того, відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.122,126 КУАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 245 КУАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч.2 ст. 122 КУпАП відповідальність наступає за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п.9.2 "Б" Правил дорожнього руху, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом..

Як вбачається з наданого представником відповідача відеозапису, вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 стало те, що останній не включив покажчик повороту при зупинці, а також те, що водій рухався в комендантську годину, про що працівники поліції повідомили позивача, та позивачем на відеозаписі даний факт не заперечувався.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з положеннями ст. 31 Закону України «Про дорожній рух», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких перевірка документів, опитування особи, зупинення транспортного засобу.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до п. п. 2.1 «» ПДР України - ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи(посвідчення).

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 35 Закону № 580-VIIІ, поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо- транспортних пригод.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Із долучених до матеріалів справи позивачем та представником відповідача й дослідженого у судовому засіданні відеозапису видно, що поліцейський після зупинки транспортного засобу, було повідомлено про причину зупинки його транспортного засобу - порушення ним ПДР, і попросив останнього пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак останній у позивача був відсутній.

Судом також встановлено, що відповідно до наданого представником відповідача відеозапису, вбачається, що на позивача ОСОБА_1 , крім встановлених порушень за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, позивача також було притягнуто до відповідальності за порушення ним Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126, ч. 7 ст. 121, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У розділі 2 ПДР, ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" передбачено основні права та обов`язки водіїв механічних транспортних засобів та закріплено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17 висловив правову позицію та наголосив на тому що, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити необхідні документи.

Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, суд вважає що у спірному випадку у співробітників патрульної поліції були законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача та відповідно перевірки наявності документів передбачених законодавством.

Постанови винесені уповноваженими працівниками поліції на місці вчинення правопорушення у відповідності до ст. 258, 283 КУпАП.

Суд відхиляє доводи позивача про недотримання процедури розгляду справи, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів.

Крім того, під час судового розгляду даного позову позивач мав можливість у повній мірі скористатись правами, передбаченими як ст. 268 КУпАП, так і ст. 44, 47 КАС України, зокрема ознайомитись з доказами вчинення ним правопорушення і висловити свої заперечення.

Враховуючи наведені вище обставини і норми законодавства суд дійшов до висновку, що під час адміністративних правопорушень та накладення адміністративних стягнень на ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про дорожній рух», ст. 77, 90, 286 КАС України, ст.ст. 122,126, 251, 283-284 КУпАП, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.С. Кухленко