Справа № 140/8473/23
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/8473/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі НОМЕР_1 прикордонний загін, відповідач) про визнання протиправними дій на стадії виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №140/2005/2019 щодо неврахування щомісячної додаткової винагороди при обрахунку середнього розміру грошового забезпечення; зобов`язання нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення, включивши до його обрахунку щомісячну додаткову винагороду, з урахуванням раніше сплачених коштів на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №140/2005/2019; визнання протиправними дій на стадії виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №140/2005/2019 щодо утримання із середнього розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 податку на прибуток з доходів фізичних осіб; зобов`язання сплатити рівноцінну та повну компенсацію податку на прибуток з доходів фізичних осіб утриманого із суми середнього розміру грошового забезпечення, нарахованого на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №140/2005/2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в процесі виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №140/2005/2019 відповідачем порушені права та законні інтереси позивача, які полягають у тому, що при обрахунку та виплаті середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні не була включена щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, затвердженої наказом МВС від 02.02.2016 №73, а також не була застосована компенсація нарахованої суми податку з доходу фізичних осіб. Зазначає, що підстави вважати таку додаткову винагороду разовим платежем відсутні, оскільки позивачу останні 12 місяців перед звільненням вона нараховувалась і виплачувалась.

Також вказує на те, що відповідно до вимог пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, разом із нарахуванням середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні повинна була бути нарахована і компенсація податку з доходів фізичних осіб, утриманого з даної грошової суми, оскільки виплата грошового забезпечення пов`язана з виконанням обов`язків несення військової служби і компенсація повинна здійснюватись незалежно від того чи виплати проведені під час проходження військової служби чи після неї.

За таких обставин просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 (залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2023) відмовлено у відкритті провадження у даній справі (а.с. 8, 35).

Постановою Верховного Суду від 25.01.2024 ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2023 скасовано, а справу направлено до Волинського окружного адміністративного суду для продовження розгляду (а.с.78-83).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с.122).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав у зв`язку з їх безпідставністю. Зокрема, зазначив, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №140/2005/2019 виконана в повному обсязі. Розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду здійснювався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати.

До розрахунку середнього заробітку позивача увійшли всі діючі (що мають постійний характер) види грошового забезпечення відповідно до займаної посади та грошового забезпечення, передбачені Постановою Кабінету міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказу АДПС України від 20.05.2008 №425 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України».

Включення до розрахунку середнього заробітку додаткової грошової винагороди, передбаченої наказом МВС від 02.02.2016 №73 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» не здійснювалось, тому що дана виплата не входить до переліку основних та додаткових видів грошового забезпечення, передбачених Постановою № 1294.

Звертає увагу на те, що пунктом 8 Інструкції №73 передбачено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, а це означає, що сама Інструкція не прирівнює дану виплату до основних та додаткових видів грошового забезпечення. Включення даної додаткової грошової допомоги в розрахунок середнього заробітку буде здійснено всупереч вимогам Постанови №100 від 08.02.1995, наказу Міністерства Внутрішніх Справ України від 02.02.2016 №73 та призведе до неефективного, не раціонального використання державних коштів.

Також вказує на те, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду не входить до структури заробітної плати і не є іншою виплатою, яка передбачена законодавством про працю, тому податок на доходи фізичних осіб, утриманий із суми середнього заробітку, компенсації не підлягає.

Водночас зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням рішення суду, проте, порядок виконання рішення суду визначається Законом України Про виконавче провадження, судове рішення виконується безпосередньо і його виконання не вимагає ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень.

З огляду на наведені доводи, просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (а.с. 125-127).

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.08.2019 у справі №140/2005/2019 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 25.07.2016 по 13.01.2017. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.07.2016 по 13 січня 2017.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 106-112).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.08. 2019 у справі №140/2005/19 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийнято нову постанову в цій частині, якою адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з 14.01.2017 по 22.10.2019 (а.с. 113-116).

17.02.2020 позивач звернувся до Першого відділу ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання вказаного рішення суду (а.с.117).

Представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із адвокатським запитом від 15.02.2023 №720, в якому просив повідомити чи включена до середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні щомісячна додаткова грошова винагорода, чи проведена при обрахунку даного середнього розміру грошового забезпечення компенсація нарахованої суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходи фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (а.с.118).

У відповідь на вказаний адвокатський запит відповідач листом від 27.02.2023 №11/1438-23-Вх-13 повідомив представника позивача про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включалась до розрахунку середнього розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні, а також про те, що оскільки на момент виплати середнього розміру грошового забезпечення позивач був звільнений з військової служби, то компенсація податку з доходів фізичних осіб на цю виплату не нараховувалась (а.с. 138).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач через свого представника адвоката Олексія Балтака звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Нормою частини 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців базується на Конституції України і складається з цього Закону.

Статтями 1, 2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Положеннями статті 2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина 4 даної статті визначає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Звільнена особа з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Згідно з пунктом 1 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.02.2016 №73, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 217/28347 (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), ця Інструкція визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці) та займають посади в Держприкордонслужбі, регіональних управліннях Держприкордонслужби, в загонах морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), в розвідувальному органі Держприкордонслужби, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Держприкордонслужби (далі - органи Держприкордонслужби), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).

Пунктом 2 Інструкції передбачено, що виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розміри винагороди для органів Держприкордонслужби з урахуванням виконання покладених завдань, особливостей умов проходження служби військовослужбовцями встановлюються наказами Адміністрації Держприкордонслужби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Держприкордонслужби у Державному бюджеті України на відповідний рік.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений) (пункт 3 Інструкції).

Пунктом 5 Інструкції передбачено, що виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами (але не раніше дня видання наказу про призначення), і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних начальників (командирів)).

З матеріалів справи слідує, що останні 12 місяців перед звільненням щомісячна додаткова грошова винагорода, що передбачена Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС від 02.02.2016 №73, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця (підтверджується карткою грошового забезпечення позивача з січня 2016 по грудень 2016 (а.с.140)), тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

За наведеного правового регулювання та обставин справи до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислювався середній розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 при виконанні постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 відповідачем мала бути включена щомісячна додаткова грошова винагорода, що передбачена наказом МВС від 02.02.2016 №73.

Згідно абзацу 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Отже, міністру внутрішніх справ України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначати види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Таким чином, при визначенні розміру грошового забезпечення застосовуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Верховний Суд у постанові від 20.01.2022 у справі №520/15971/2020 зазначає, що відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення (пункт 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Зміст наказу МВС від 02.02.2016 №73 свідчить, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Отже, виключивши підзаконним нормативно-правовим актом щомісячну додаткову грошову винагороду зі складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат Міністерство внутрішніх справ України вийшло за межі наданого предмету регулювання порядку виплати такої винагороди.

Крім того, ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Відтак щомісячна додаткова грошова винагорода має входити до складу середнього розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 при виконанні постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №140/2005/2019.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.02.2024 у справі №140/8264/23.

Таким чином, враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не Інструкція № 73 в частині обмеження включення середнього розміру грошового забезпечення, щомісячної додаткової грошової винагороди.

При цьому, доводи відповідача відносно того, що порядок виконання рішення суду визначається Законом України Про виконавче провадження, відтак судове рішення виконується безпосередньо і його виконання не вимагає ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень не є аргументованими, оскільки Восьмим апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову, якою зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати належних йому при звільненні сум за період з 14.01.2017 по 22.10.2019 без деталізації складових.

Позивач, встановивши порушене право при виконанні вказаного судового рішення, звернувся з окремим позовом в якому предметом дослідження є викладені вище спірні правовідносини, що відбувається в рамках правового поля.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій на стадії виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №140/2005/2019 щодо утримання із середнього розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 податку на прибуток з доходів фізичних осіб суд зазначає наступне.

Згідно з пунктами 2 - 5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Отже, Порядком виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки.

Оскільки середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не входить до складу грошового забезпечення, а є фактично мірою відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, суд приходить до висновку, що відповідач вчиняючи дії щодо утримання із середнього розміру заробітку (грошового забезпечення) за час затримки виплати належних позивачу сум при звільненні податку на прибуток з доходів фізичних осіб діяв правомірно.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій на стадії виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №140/2005/2019 щодо утримання із середнього розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 податку на прибуток з доходів фізичних осіб та взаємопов`язаної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити рівноцінну та повну компенсацію податку на прибуток з доходів фізичних осіб, утриманого із суми середнього розміру грошового забезпечення, нарахованого на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №140/2005/2019.

За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неврахування щомісячної додаткової винагороди при обрахунку середнього розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 при виконанні постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №140/2005/2019.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення, включивши до його обрахунку щомісячну додаткову винагороду, з урахуванням раніше сплачених коштів на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №140/2005/2019.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя Т.М. Димарчук