Справа № 520/9919/24
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 травня 2024 року № 520/9919/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, 49094, ) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулася позивачка ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головної управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд, з урахуванням уточнень:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області з незарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу медичного працівника, який дає право на призначення пенсії за вислугу років за п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періодів роботи медсестрою у медичній частині ДУ «Качанівська виправна колонія» (остання назва після перейменувань) з 05.05.1996 року по 04.06.2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу медичного працівника, який дає право на призначення пенсії за вислугу років за п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи медсестрою у медичній частині ДУ «Качанівська виправна колонія» (остання назва після перейменувань) з 05.05.1996 року по 04.06.2018 року;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області від 18.04.2024 року № 27, яке винесено відносно ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 10.04.2024.

Ухвалою судді від 17.04.2024 позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу термін - 5-ти календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 29.04.2024 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що Рішенням від 18.04.2024 року № 27 відповідачем у зазначеному було відмовлено (копія додається).

Відмова вмотивована тим, що для призначення пенсії за вислугу років як медичному працівнику у позивача відсутній необхідний стаж роботи. У рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 40 років 03 місяці 03 дні, спеціальний стаж - 07 років 04 місяці та 20 днів, водночас, до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років за п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не було зараховано період роботи позивача медсестрою у медичній частині ДУ «Качанівська виправна колонія», згідно довідки від 08.02.2024 №9 (копія додається). Незарахування стажу обумовлено відсутністю ДУ «Качанівська виправна колонія» у переліку закладів, затверджених Наказом МОЗ від 28.10.2002 № 385.

Відповідач правом подання відзиву не скористався, відзив до суду не направив.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала у сфері охорони здоров`я на різних посадах, що вбачається з копії її трудової книжки, зокрема:

- з 01.04.1987 по 26.07.1988 - акушеркою родильного відділення 9-ї міськлікарні м. Дніпродзержинськ - 1 рік 3 місяці 26 днів,

- з 13.09.1988 по 27.08.1993 - медсестрою у Яслах-садку № 119, заводі «Комунар» та у медсанчастині №2 ХЗТД - 4 роки 11 місяців 15 днів,

- з 11.09.1993 по 12.01.1994 - медсестрою у медсанчастині №2 ХЗТД - 00 років 04 місяці 02 дні,

- з 17.01.1994 по 14.04.1994 - дільничою медсестрою у дитячій поліклініці № 1 - 00 років 02 місяці 28 днів,

- з 23.10.1995 по 01.05.1996 - медсестрою палати новонароджених медсанчастини м. Харків - 00 років 06 місяців 09 днів,

- з 05.05.1996 по 04.06.2018 - медсестрою медичної частини ДУ «Качанівська виправна колонія» - 22 роки 2 місяці 27 днів.

Позивачка 10.04.2024 звернулась до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як медичному працівнику.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровський області від 18.04.2024 № 27 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як медичному працівнику.

Як вбачається з копії рішення, відмова вмотивована тим, що для призначення пенсії за вислугу років як медичному працівнику у позивачки відсутній необхідний стаж роботи.

У рішенні вказано, що:

«Право на пенсію за вислугу років мають працівники медичних закладів незалежно від віку, за наявності вислуги років у період:

до 01.04.2015 не менше 25 років;

до 01.01.2016 не менше 25 років 6 місяців;

до 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців.

Страховий стаж особи становить 40 років 3 місяці 3 дні.

Стаж за вислугу років станом (на 11.10.2017) 7 років 4 місяці 20 днів.,

За доданими документами до страхового стажу не враховано періоди: - стаж за вислугу років з 05.05.1996 по 10.10.2017 згідно довідки №9 від 08.02.2024, оскільки назва установи (ДУ Качанівська виправна колонія) відсутня в переліку закладів, затверджених Наказом МОЗ від 28.10.2002 №385.

Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років».

Позивачка не погодилась з вказаним рішенням, з огляду на що звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірному рішенню відповідача, суд виходить з таких приписів чинного законодавства.

Пунктом 6 статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законами України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII, „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Відповідно до п. 2-1 розділу ХV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції після внесення змін Законами № 213-VIII від 02.03.2015 та № 911-VIII від 24.12.2015, право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 у справі № 1- 13/2018 (1844/16, 3011/16) було визнано неконституційними, зокрема, положення статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Пункт 2 резолютивної частини названого рішення свідчить про втрату чинності статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто, з 04.06.2019.

Відтак, у спірних правовідносинах діє норма п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесених змін Законами України № 213-VIII від 02.03.2015 та № 911-VIII від 24.12.2015, за якою: «право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку».

Проте відповідачем застосовано приписи п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесених змін за Законом № 911-VIII від 24.12.2015, однак з урахуванням змін, внесених Законом України № 213-VIII від 02.03.2015, що суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 у справі № 1- 13/2018.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно роздруківки з електронних систем ПФУ, до спеціального стажу, відповідно до Постанови КМУ від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» та копії трудової книжки вбачається, що до спеціального стажу позивачці були зараховані такі періоди роботи:

- з 01.04.1987 по 26.07.1988 акушеркою родильного відділення 9-ї міськлікарні м. Дніпродзержинськ - 1 рік 3 місяці 26 днів,

- з 13.09.1988 по 27.08.1993 медсестрою у Яслах-садку № 119, заводі «Комунар» та у медсанчастині №2 ХЗТД - 4 роки 11 місяців 15 днів,

- з 11.09.1993 по 12.01.1994 медсестрою у медсанчастині №2 ХЗТД - 00 років 04 місяці 02 дні,

- з 17.01.1994 по 14.04.1994 дільничою медсестрою у дитячій поліклініці № 1 - 00 років 02 місяці 28 днів,

- з 23.10.1995 по 01.05.1996 медсестрою палати новонароджених медсанчастини м. Харків - 00 років 06 місяців 09 днів.

Разом - 07 років 04 місяці та 20 днів.

З трудової книжки та довідки ДУ «Качанівська виправна колонія» від 08.02.2024 №9 вбачається, що позивачка з 05.05.1996 по 04.06.2018 працювала медичною сестрою медичної частини установи ЮЖ 313/54, яка перейменована у ДУ «Качанівська виправна колонія».

Постановою КМУ від 04.11.1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно вказаного переліку до таких закладів віднесено: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри -лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад)

Наказом Міністерства юстиції України від 21.03.2013 № 499/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 березня 2013 р. за № 472/23004, затверджено Перелік закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до преамбули вказаного Наказу, вказаний перелік затверджено відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», пункту 3 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 395, постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» та з метою впорядкування структури закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відтак, вказаний наказ видано, зокрема, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відповідно до Розділу І вказаного Переліку, медична частина - заклад охорони здоров`я, призначений виключно для диспансерного нагляду та надання первинної медичної допомоги відповідно до Основ законодавства України про охорону здоров`я.

Згідно з п. 2 вказаного Переліку, до закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України віднесено амбулаторно-поліклінічні заклади, до яких, зокрема, відносяться медичні частини установи виконання покарань.

Отже, медичні частини установи виконання покарань є амбулаторно-поліклінічним закладом, які віднесені до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою КМУ від 04.11.1993 року № 909.

Відтак, відповідно до вказаного Переліку № 909 медична частина установи виконання покарань - ДУ «Качанівської виправної колонії» відноситься до закладів охорони здоров`я, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відтак, відповідачем протиправно не зараховано до спеціального стажу позивачки її стаж роботи з 05.05.1996 по 04.05.2018 згідно довідки №9 від 08.02.2024 медичною сестрою медичної частини установи ЮЖ 313/54, яка перейменована у ДУ «Качанівська виправна колонія».

Суд зазначає, що недостатність спеціального стажу є єдиною підставою прийняття спірного рішення відповідачем.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" ("Kudla v. Poland", заява № 30210/96, § 158), 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" ("Garnaga v. Ukraine", заява № 20390/07, § 29).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. ЄСПЛ у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ("Chahal v. the United Kingdom", заява № 22414/93, § 145) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

В даному випадку, рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 18.04.2024 відмовлено позивачці у зарахуванні до спеціального стажу періоду роботи з 05.05.1996 по 04.06.2018 без належних підстав.

При цьому тривалість вказаного стажу обрахована відповідачем у розрахунку стажу, копія якого долучена до матеріалів справи, та становить 22 роки 4 місяці 27 днів.

Загалом з урахуванням врахованого спеціального стажу 29 років 9 місяців 16 днів, що відповідає вимогам щодо необхідного стажу відповідно до п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відтак, належним та достатнім способом захисту прав позивачки суд вважає скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області від 18.04.2024 року № 27, зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 10.04.2024 (дати звернення за призначенням пенсії), зарахувавши до спеціального стажу медичного працівника, який дає право на призначення пенсії за вислугу років за п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи медсестрою у медичній частині ДУ «Качанівська виправна колонія» (остання назва після перейменувань) з 05.05.1996 по 04.06.2018.

Одночасно дії відповідача щодо незарахування спірного стажу охоплюються прийнятим ним рішенням про відмову у призначенні пенсії, тому окремому задоволенню не підлягають.

При цьому вказаний спосіб суд не вважає втручанням у дискреційні повноваження відповідача, з огляду на таке.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Постановою Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №806/1316/18 також визначено, що дискреційними є повноваженнями суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

З викладеного вбачається, що «власний розсуд» органів державної влади та місцевого самоврядування або осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування це вибір між двома або більше альтернативами рішеннями, коли кожне відповідне рішення є законним, або юридично допустимим (правомірним). З цього випливає, що у разі якщо відсутня законна альтернатива прийняття правомірного рішення, не може йтися про прийняття рішення органом державної влади та місцевого самоврядування або особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «на власний розсуд».

В даному випадку відповідач не мав можливості прийняти будь-яке інше законне альтернативне рішення, яке було б відмінним від рішення про призначення позивачці пенсії, у зв`язку з відсутністю будь-яких законних підстав для прийняття такого іншого рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ч. 3 ст. 139 КАС України шляхом стягнення з ГУ ПФУ в Дніпропетровський області 2/3 сплаченого позивачкою судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області від 18.04.2024 року № 27, яке винесено відносно ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 10.04.2024, зарахувавши до спеціального стажу медичного працівника, який дає право на призначення пенсії за вислугу років за п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи медсестрою у медичній частині ДУ «Качанівська виправна колонія» (остання назва після перейменувань) з 05.05.1996 по 04.06.2018.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, 49094, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 645,97 грн (шістсот сорок п`ять гривень 97 копійок).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складений 29 травня 2024 року.

Суддя Білова О.В.