Справа № 285/841/24
Суддя: Літвин О. О.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/841/24

провадження у справі № 2-а/0285/42/24

23 травня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………….....Літвин О. О.,

секретаря…………………….....Калетинця Б. Р.,

з участю:

представника позивача..........…Ларченко І. М. (в режимі відеоконференції),

відповідача (поліцейського)......Гапончука Б. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

поданим його представником адвокатом Ларченко Іриною Миколаївною,

до інспектора сектору реагування патрульної поліції Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Гапончука Богдана Олександровича

Головного управління Національної поліції в Житомирській області

про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії поліцейського щодо винесення відносно нього постанови серії ББА №318489 від 03.02.2024 про накладення адміністративного стягнення за порушення ч.2 ст.122, ч.5 ст.121 КУпАП, і скасувати дану постанову.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що підставою притягнення його до адміністративної відповідальності стало порушення п.9.9 б та 2.3.в Правил дорожнього руху, однак переконаний, що в його діях немає події і складу адміністративного правопорушення, оскільки жодних правил дорожнього руху не порушував. Окрім того, жодних доказів на підтвердження наявності обставин для притягнення його до адміністративної відповідальності надано не було, а в самій постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото- або відеофіксацію правопорушень. Вказував, що було порушено процедуру розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки його клопотання про ознайомлення з відеофіксацією правопорушення було залишено без задоволення.

Винесену поліцейським постанову вважає незаконною, необґрунтованою та безпідставною.

Представник позивача в судовому засіданні просила скасувати винесену постанову, мотивуючи тим, що вона винесена безпідставно та незаконно. ОСОБА_1 перед зупинкою на вимогу поліцейського ввімкнув відповідний показник повороту та був пристебнутий ременем безпеки.

Від Головного Управління Національної поліції в Житомирській області надійшов відзив на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Поліцейський пояснив, що в зазначені у постанові день, час та місці зупинив автомобіль позивача з метою запитати адресу, куди вони прямували на виклик. Перед зупинкою на його вимогу, позивач не ввімкнув поворот, паркуючись на узбіччі, та, коли підійшов до нього, побачив, що він не був пристебнутий паском безпеки. При розмові з ним почув запах алкоголю.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Предметом спору в даній справі є правомірність рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за КУпАП, обов`язковою умовою якої є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів п.1 ст.247 КУпАП України).

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП).

За ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху (далі за текстом ПДР) та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 03.02.2024 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Підставою прийняття вказаної постанови слугувало те, що ОСОБА_1 03.02.2024 о 17:20 год в с. Велика Горбаша по вул. Мокрецькій, керуючи транспортним засобом Рено Меган, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не ввімкнув відповідний показчик повороту та не був пристебнутий паском безпеки, чим порушив п.п.9.2.б, 23.в. Правил дорожнього руху.

Пункт 2.3.в ПДР встановлює, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів. За порушення правил користування ременями безпеки встановлено відповідальність, передбачену ч.5 ст.121 КУпАП, та передбачено безальтернативне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пункт 9.2.б ПДР встановлює, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

За порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами при початку руху чи зміні його напрямку встановлено відповідальність, передбачену ч.2 ст.122 КУпАП, та передбачено безальтернативне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, поліцією надано диск з відеозаписом з реєстратора поліцейського автомобіля, на якому зафіксовано момент зупинки автомобіля, під керуванням ОСОБА_1 на вимогу поліцейського, який після зупинки ввімкнув аварійну світлову сигналізацію. Фактів керування ОСОБА_1 автомобілем з непристебнутим ременем безпеки та не ввімкнення ним відповідного показчика повороту при зміні напрямку руху в день, час та місці, зазначені у Постанові, не зафіксовані, доказів невиконання позивачем вимог п.2.3.б, п.9.2.б ПДР не надано, а тому він не може бути покладений в основу його винуватості. Навпаки на відео видно, що на вимогу поліцейського зупинитись, перед паркуванням на узбіччі, в автомобілі позивача був ввімкнений правий показник повороту. Окрім того, після зупинки, позивач, відстебнув ремінь безпеки.

В порушення вимог закону до постанови не долучено жодного належного, допустимого, достовірного та такого, який узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», доказу в розумінні ст.251 КУпАП, який підтверджує порушення позивачем ПДР, наявність в його діях складу правопорушення та правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

Сама по собі Постанова не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, та не звільняє від обов`язку надання особами, уповноваженими на її винесення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини.

Поліцейський у даному провадженні ухилився від прямого виконання свого обов`язку щодо збирання доказів на підтвердження беззастережної винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, а суд такими повноваженнями не наділений.

Доказова база повинна випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.

Істотною ознакою презумпції невинуватості є те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні протиправного діяння. З цього випливає, що обов`язок доводити вину особи покладається на обвинувача, тобто на органи та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі. Це означає також неможливість перекладання ініціативи в дослідженні всіх обставин справи на осіб, притягуваних до відповідальності на стадії розгляду справи, і обов`язковість дослідження всіх обставин справи стороною-ініціатором.

Всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Всі перераховані вище обставини у своїй сукупності дають суду підстави прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначені в постанові час та місці дійсно допустив умисне порушення ПДР, а встановлена невідповідність даних оскаржуваної постанови об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження його винуватості у вчиненому адміністративному правопорушенні.

Суд також акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Поліцією не було наведено переконливих доказів про відповідність постанови та накладення адміністративного стягнення на позивача обставинам справи. Надані суду письмові заперечення представника Головного Управління Національної поліції в Житомирській області суд до уваги не бере, оскільки їх суть зводиться лише до правового обґрунтування та порядку винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення з цитуванням норм Закону України «Про національну поліцію», КУпАП та ПДР.

Відтак, докази, що підтверджують наявність події і складу правопорушення відсутні, а тому суд приходить до висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Вимога ж про визнання протиправними дій поліцейського щодо складання оскаржуваної постанови є надлишковими і такими, що охоплюються скасуванням самого рішення. Суд зазначає, що така позовна вимога не направлена на захист порушеного права позивача, адже юридичний наслідок у вигляді накладення адміністративного стягнення обумовлений прийнятою постановою (яка визнається судом протиправною та у зв`язку з чим здійснюється захист порушеного права позивача). Відтак в цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити.

Отже, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України понесений позивачем судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 5, 77, 139, 241-246, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ББА №318489 від 03.02.2024,

винесену поліцейським сектору реагування патрульної поліції Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області капралом поліції Гапончуком Богданом Олександровичем

про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, а провадження по справі закрити.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Головного Управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 605,60 грн судового збору.

Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення; у разі розгляду справи в порядку письмового провадження або якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду.

Дата виготовлення повного тексту судового рішення 28.05.2024.

Головуюча суддя О. О. Літвин