Справа № 240/27094/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у загальному позовному провадженні (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, В/ч НОМЕР_1 ) щодо не проведення нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 (далі Постанова №168), за період перебування на лікуванні після поранення з розрахунку 100000,00 грн пропорцій за період з 01 березня 2023 року по 31 серпня 2023 року та зобов`язання нарахувати і виплатити таку винагороду в розмірі 533806,45 грн, заборгованість у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди у розмірі 1191532,25 грн, компенсацію частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 1248,80 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що в порушення вимог пункту 1 Постанови № 168 невиплачена додаткова винагорода з розрахунку 100000 грн пропорційно в розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після тяжкого поранення.
Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
26 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивач перебував у відпустці для лікування, згідно довідки військово-лікарської комісії від 16 лютого 2023 року, яка не містила інформацію про ступінь тяжкості поранення. Довідка військово-лікарської комісії від 21 березня 2023 року містила інформацію, про те, що поранення пов`язане з проходженням військової служби. Наведене, на переконання відповідача, виключало правові підстави для нарахування і виплати додаткової винагороди у збільшеному до 100000,00 грн розмірі. Також зауважує, що позивач, так само як і його представник, не звертались до командування з приводу нарахування і виплати додаткової винагороди за спірний період та не надавали медичних документів на підтвердження підстав для проведення нарахування і виплати такої винагороди у збільшеному розмірі. Наголошує, що позивач з військової служби не звільнений, а тому підстави для проведення нарахування і виплати середнього заробітку за весь час затримки проведення розрахунку відсутній. Оскільки наданими позивачем документами не підтверджено право на нарахування та виплату додаткової винагороди за спірний період, наведений позивачем розрахунок суми заборгованості також є помилковим. Акцентує увагу, що бездіяльність з боку відповідача відсутня, оскільки позивача повідомлено про необхідність надання у встановленому порядку рапорту з відповідним пакетом документів. Однак, останній з таким рапортом не звернувся та належним підтверджуючих документів не надав.
Також відповідач заявив клопотання про розгляд справи в загальному позовну провадженні.
За результатами вивчення зазначеного клопотання суд ухвалою від 26 жовтня 2023 року перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.
03 листопада 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягає, що в розпорядженні відповідача були всі довідки військово-лікарських комісій, які підтверджують перебування позивача у відпустці за станом здоров`я у зв`язку з травмою важкого ступеня, отриманою під час захисту Батьківщини. Зауважує, що на підставі довідки військово-лікарської комісії від 13 липня 2023 року позивач перебував у відпустці строком 30 календарних днів, але відповідач приховує цей факт. Доказів, які б підтверджували повернення позивача на службу, відповідач суду не надав. Наголошує, що у наказі від 17 травня 2023 року №139 зазначено про його видання на підставі виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 17 травня 2023 року, що, на переконання позивача, свідчить про обізнаність відповідача про перебування позивача на стаціонарному лікування у зв`язку з травмою, отриманою під час захисту Батьківщини. Акцентує увагу, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості випадків перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним під час захисту Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000,00 грн винагорода.
У підготовчому засіданні 07 листопада 2023 року представник позивача наполягала на задоволенні позову з викладених ньому підставі. З метою надання представнику позивача часу для подання суду пояснень щодо доданого до позовної заяви розрахунку сум, заявлених до стягнення, судом оголошено перерву до 08 листопада 2023 року
08 листопада 2023 року представник позивача надала письмові пояснення щодо розрахунку заборгованості.
Представник відповідача у підготовче засідання не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволенні якого ухвалою суду, яка внесена до протоколу судового засідання, відмовлено.
Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 21 листопада 2023 року.
Під час судового засідання суд дійшов висновку, що для повного та об`єктивного вирішення цієї справи необхідно витребувати у відповідача копії всіх рапортів, які подавав ОСОБА_1 у період з 01 березня по 31 серпня 2023 року та інформацію, із зазначенням документів на підставі яких така надана, про перебування ОСОБА_1 на службі та у відпустці у період з 01 березня по 31 серпня 2023 року.
Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року суд витребував у відповідача зазначені документи та зупинив провадження у справі до отримання таких.
28 листопада 2023 року та 21 травня 2024 року до суду надійшли витребувані судом документи.
Ухвалою суду від 21 травня 2024 року суд поновив провадження у справі та призначив її до розгляду у судовому засіданні на 28 травня 2024 року.
У судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позову.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
На підставі положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на надходження клопотання представника позивача 28 травня 2024 року суд постановив ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження, яка внесена до протоколу судового засідання.
29 травня 2024 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача, згідно яких Позивач знаходячись у Військовій частині НОМЕР_2 з 17 серпня по 09 вересня 2023 року безпосередньо проходив лікарів та за результатами проходження лікарів та лікарської комісії отримав заключення військово-лікарської комісії від 09 вересня 2023 року у вигляді Довідки за №6813, виданої безпосередньо Військовою частиною НОМЕР_2 щодо придатності до військової служби позивача, якою було встановлено що позивач є обмежено придатний до військової служби; непридатний до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; та приданий лише до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Отже позивач з 17 серпня 2023 року по 09 вересня 2023 року перебував у Військовій частині НОМЕР_2 , де проходив лікарів для встановлення його придатності до військової служби, чим в подальшому був визнаний обмежено-придатним.
Суд установив, що ОСОБА_1 проходить службу за контрактом та з 25 жовтня 2022 року зарахований до списків особового складу В/ч НОМЕР_1 .
18 грудня 2022 року під час безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконуючи бойове завдання в районі населеного пункту Яковлівка Бахмутського району Донецької області у результаті ворожого мінометного обстрілу, під час відбиття збройної агресії російської федерації проти України та забезпечення заходів правого режиму воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 та захисту Батьківщини відповідно до Указу Президента України «Про використання Збройних Сил України та інших військових формувань» від 24 лютого 2022 року №71/2022, отримав мінно-вибухову травму. Вогнепальне уламкове сліпе поранення лівої вилицевої області, лівої гайморової порожнини, правої підщелепної області, сполучене з переломом всіх стінок лівої гайморової порожнини, верхньої щелепи по типу Ле-Фор 2. Перелом тіла нижньої щелепи праворуч. Стороннє тіло правої підщелепної області. Закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, контузію, гематому повік, субкон`юктивальний крововилив, нейропатію правого ока.
18 грудня 2022 року командиром В/ч НОМЕР_1 видано наказ №259, яким ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у Краматорську міську лікарню №3 у зв`язку з отриманим пораненням з обіду 18 грудня 2022 року.
Згідно виписок з медичних карт стаціонарного хворого з 19 грудня 2022 року по 17 лютого 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні отриманих травм та поранення.
Відповідно довідки №538 військово-лікарської комісії від 16 лютого 2023 року поранення, так, пов`язане з проходженням військової служби (довідка про обставини поранення відсутня). На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
На підставі рапорту військовослужбовця, зазначеної довідки та відпускного квитка від 17 лютого 2023 року №317 наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 17 лютого 2023 року №48 ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою з 17 лютого по 18 березня 2023 року.
Наказом від 19 березня 2023 року №79 позивач, на підставі відпускного квитка від 17 лютого 2023 року №317, вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з 19 березня 2023 року.
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 21 березня 2023 року №2780, поранення, так, пов`язане з проходженням військової служби (довідка про обставини поранення відсутня). На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
На підставі рапорту військовослужбовця, зазначеної довідки та відпускного квитка від 23 березня 2023 року №578 наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 23 березня 2023 року №84 ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою з 23 березня по 21 квітня 2023 року.
Наказом від 22 квітня 2023 року №114 позивач, на підставі відпускного квитка від 23 березня 2023 року №598, вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з 22 квітня 2023 року.
На підставі направлення начальника медичної служби від 24 квітня 2023 року №4440, наказом командира від 24 квітня 2023 року №116 позивач вважається таким, що вибув у КНП «Київська обласна клінічна лікарня» м. Київ з 24 квітня 2023 року.
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного пацієнта №157159/325/342 від 17 травня 2023 року позивач перебував на лікуванні у КНП «Київська обласна клінічна лікарня» з 28 квітня по 17 травня 2023 року.
Наказом від 17 травня 2023 року №139 позивач, на підставі виписки із медичної карти стаціонарного хворого №б/н від 17 травня 2023 року, вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з 17 травня 2023 року.
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 19 травня 2023 року №4560, поранення, так, пов`язане з захистом Батьківщини (довідка про обставини поранення №1/1427 від 27 березня 2023 року). На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
На підставі рапорту військовослужбовця, зазначеної довідки та відпускного квитка від 20 травня 2023 року №960 наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 20 травня 2023 року №142 ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою з 20 травня по 18 червня 2023 року.
Наказом від 19 червня 2023 року №172 позивач, на підставі відпускного квитка від 20 травня 2023 року №960, вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з 19 червня 2023 року.
На підставі направлення начальника медичної служби від 06 липня 2023 року №4904, наказом командира від 06 липня 2023 року №189 позивач вважається таким, що вибув у КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» м. Київ з 06 липня 2023 року.
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного пацієнта №161335/554 від 12 липня 2023 року позивач перебував на лікуванні у КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» з 06 по 12 липня 2023 року.
Наказом від 13 липня 2023 року №196 позивач, на підставі виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5702 від 13 липня 2023 року, вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з 13 липня 2023 року.
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 13 липня 2023 року №5702, захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
На підставі рапорту військовослужбовця, зазначеної довідки та відпускного квитка від 14 липня 2023 року №1184 наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 14 липня 2023 року №197 ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою з 14 липня 2023 року.
Наказом від 13 серпня 2023 року №227 позивач, на підставі відпускного квитка від 14 липня 2023 року №1184, вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з 13 серпня 2023 року.
На підставі направлення начальника медичної служби від 17 серпня 2023 року №392/658, наказом командира від 17 серпня 2023 року №231 позивач вважається таким, що вибув на лікування у Військову частину НОМЕР_2 АДРЕСА_1 з 17 серпня 2023 року.
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 09 вересня 2023 року №6813, поранення 18 грудня 2022 року травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини, НЦД по кардіальному типу захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 34-в, 75-б, 75-в, 25-в, 83-б, графи ІІ Розкладу хвороб позивач обмежено придатний до військової служби; непридатний до служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; та приданий лише до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
Наказом від 09 вересня 2023 року №254 позивач, на підставі виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6813 від 09 вересня 2023 року, вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з 09 вересня 2023 року.
Уважаючи таку бездіяльність протиправною ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII з наступними змінами та доповненнями (далі Закон України №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями (далі Закон України № 2011-XII).
Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (пункт 4 статті 9 цього Закону).
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому неодноразово було продовжено строк дії воєнного стану.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
01 квітня 2022 року постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» №400 внесено зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Згідно з пунктом 2 цієї постанови, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).
З матеріалів справи встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з МВТ з 28 квітня по 17 травня 2023 року та з 06 по 12 липня 2023 року, а у період з 17 лютого по 18 березня 2023 року, з 22 березня по 21 квітня 2023 року, з 20 травня по 18 червня 2023 року та з 14 липня по 12 серпня 2023 року перебував у відпустці за станом здоров`я. Виписки з медичних карт стаціонарного хворого та довідки військо-лікарських комісій були надані відповідачу, що підтверджується копіями наказів від 17 лютого 2023 року №48, від 23 березня 2023 року №84, від 20 травня 2023 року №142, від 14 липня 2023 року №197 та від 17 травня 2023 року №139, від 13 липня 2023 року №196, відповідно.
Докази того, що позивач у період з 17 серпня по 09 вересня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні, у матеріалах справи відсутні. Проходження обстеження у лікарів, за результатами якого оформлено довідку військово-лікарської комісії від 09 вересня 2023 року №6813 не може бути оцінено судом як перебування на стаціонарному лікуванні.
Суд погоджується з твердженням позивача про те, що положення Постанови №168 не обмежують виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі кількістю раз або часом перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці після тяжкого поранення.
Тим часом наведеною правовою нормою Постанови №168 передбачено, що поранення (контузія, травма, каліцтво) мають бути пов`язані із захистом Батьківщини.
Як убачається з довідок військово-лікарської комісії від 16 лютого 2023 року №538, від 27 березня 2023 року №2780 та від 13 липня 2023 року №5702 поранення, а в останній захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І названого Положення у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Положення №402) військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Одним з основних завдань військово-лікарської експертизи у пункту 1.3 названого розділу передбачено визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Відповідно до пункту 21.1 розділу ІІ Положення №402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, військово-лікарська комісія (далі ВЛК) встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.
Форми постанов ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв передбачені у пункті 21.5.
Названим пунктом закріплено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
а) поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини»;
б) поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби;
в) поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби;
г) захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;
ґ) захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини;
д) захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби;
е) захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби;
є) поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН;
ж) захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН;
з) захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН;
и) поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу;
к) поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН.
Абзацом 2 пункту 21.13 розділу ІІ Порядку №402 закріплено, що за наявності підстав для зміни (перегляду) постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, зазначених у свідоцтві про хворобу (довідці ВЛК), постанова ВЛК при прийнятті нової постанови підлягає скасуванню (відміні). Постанова ВЛК оформляється протоколом засідання штатної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень).
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що до виключної компетенції ВЛК віднесено розгляд і вирішення питання про встановлення причинного зв`язку поранення або захворювання.
При цьому, наданими позивачем довідками ВЛК від 16 лютого 2023 року №538, від 27 березня 2023 року №2780 встановлено, що поранення так, пов`язане з проходженням військової служби, а довідкою від 13 липня 2023 року №5702 захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. Тільки довідкою ВЛК від 19 травня 2023 року №4506 встановлено, що поранення, так, пов`язане з захистом Батьківщини. Також зазначена довідка містить застереження, що травма є важного ступеню.
Доказів того, що позивач оскаржував зазначені довідки ВЛК і такі були скасовані, суду не надано.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що тільки період перебування у відпустці з 20 травня по 18 червня 2023 року, яка була надана на підставі довідки ВЛК від 19 травня 2023 року №4506 дає підстави для нарахування і виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі.
Підсумовуючи викладене, суд погоджується з твердженням позивача про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не проведення нарахування і виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у збільшеному до 100000,00 грн розмір за період з 24 квітня по 17 травня 2023 року перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, з 20 травня по 18 червня 2023 року перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, з 06 по 12 липня 2023 року перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
Твердження відповідача про те, що для проведення нарахування і виплати такої винагороди позивач мав подати рапорт, суд уважає помилковим.
Відповідно до приписів Постанови №168 виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно пункту 12 названого розділу підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Відповідно до пункту 13 розділу ХХХІV Порядку №260 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Доказів того, що такий висновок у розпорядженні відповідача згідно довідки ВЛК від 19 травня 2023 року №4506, був відсутній останній суду не надав.
З огляду на викладене, оскільки всі медичні документи, що підтверджують право на отримання додаткової винагороди в збільшеному розмірі, перебували у розпорядженні відповідача, суд уважає, що на виконання приписів Постанови №168 та Порядку №260 відповідач мав можливість та був зобов`язаний прийняти наказ про нарахування і виплату позивачу такої винагороди за період з 24 квітня по 17 травня 2023 року, з 20 травня по 18 червня 2023 року та з 06 по 12 липня 2023 року.
Додатково суд зауважує, що у разі скасування довідок ВЛК від 16 лютого 2023 року №538, від 27 березня 2023 року №2780 та від 13 липня 2023 року №5702 і прийняття нових із зазначенням про те, що поранення позивача пов`язане із захистом Батьківщини, такий набуде право на нарахування і виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі за періоди перебування у відпустках за станом здоров`я на підставі таких постанов.
Визначаючись із способом відновлення порушеного права, з метою захисту якого подано відповідний позов, суд зауважує, що розрахунок суми грошового забезпечення, до складу якого входить у тому числі додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, належить до дискреційних повноважень відповідача.
З огляду на наведене, з урахуванням установлених обставин, суд дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі 100000,00 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 24 квітня по 17 травня 2023 року та з 06 по 12 липня 2023 року, а також часу перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії з 20 травня по 18 червня 2023 року та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі 100000,00 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 24 квітня по 17 травня 2023 року та з 06 по 12 липня 2023 року, а також часу перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії з 20 травня по 18 червня 2023 року.
Надаючи правову оцінку вимозі позивача про зобов`язання нарахувати і виплатити заборгованість у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 1191532,25 грн, суд зауважує на таке.
Як убачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості, такий проведений шляхом множення суми додаткової винагороди, протиправно, на переконання позивача, невиплаченої у визначені законодавством строки, на кількість місяців, протягом яких така сума не виплачена.
На обґрунтування такого розрахунку позивач посилається на пункт 14 розділу І Порядку №260.
Відповідно до зазначеного пункту грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Однак, аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що така закріплює право військовослужбовців на отримання сум грошового забезпечення, які не були виплачені своєчасно або були виплачені в меншому розмірі, навіть за умови, що на момент звернення з вимогою про виплату таких сум правові норми, які передбачали їх нарахування і виплату, втратили чинність.
Отже, проведений позивачем розрахунок суми заборгованості не ґрунтується на положеннях пункту 14 розділу І Порядку №260, а тому правові підстави для задоволення відповідних позовних вимог відсутній.
Також позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 1248,80 грн.
Надаючи правову оцінку такій вимозі, суд зауважу на таке.
Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі Закон України № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статті 3 Закону України № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону України № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З аналізу норм Закону України №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі Порядок №159) слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:
1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;
2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);
3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);
4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;
5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.
Системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що грошове забезпечення є доходом, а у разі несвоєчасної виплати сум грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Закону України №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1 3 Закону України №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17.
Окрім цього, суд наголошує на такому.
Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 822/1110/16, у постанові від 20 грудня 2019 року у справі №822/1731/16, у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 803/1565/17.
Додаткового суд уважає за необхідне зазначити таке.
Верховний Суд неодноразово розглядав справи за подібними правовідносинами і у постанові від 15 серпня 2018 року у справі №653/3356/17 дійшов наступного висновку:
Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону України № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі військовою частиною) добровільно чи на виконання судового рішення.
Тим часом, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1 3 Закону України № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-58цс11, справі № 21-2003а16, та Верховним Судом у справах №336/4675/17, № 523/1124/17, №521/940/17.
Ураховуючи наведене правове регулювання та викладену Верховним Судом правову позицію, суд уважає обґрунтованими вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити компенсацію втрати доходу у зв`язку з порушенням строків його виплати, враховуючи, що додаткова винагорода за період з 24 квітня по 17 травня 2023 року, 20 травня по 18 червня 2023 року та з 06 по 12 липня 2023 року позивачу не була нарахована та виплачена, в судовому порядку позивачем такі обставини доведені, а тому в тому числі позивачу підлягає виплаті компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
З огляду на викладене позов у відповідній частині підлягає частковому задоволенню без зазначення суми компенсації, оскільки розрахунок такої належить до дискреційних повноважень відповідача.
За відсутності документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100000 грн пропорційно за період з 24 квітня по 17 травня 2023 року перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, з 20 травня по 18 червня 2023 року перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, з 06 по 12 липня 2023 року перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100000 грн пропорційно за період з 24 квітня по 17 травня 2023 року перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, з 20 травня по 18 червня 2023 року перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, з 06 по 12 липня 2023 року перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за весь час затримки виплати з 24 квітня 2023 року по день фактичної виплати додаткової грошової винагороди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис