Справа № 580/1931/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1931/23 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Чаку Є.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Смілянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Смілянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, в якому просить:

- визнання протиправним і скасування рішення від 05.01.2023 №7709 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації - позивачу;

- зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву від 17.10.2021, як громадянина Російської Федерації, про надання дозволу на імміграцію з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відсутні щодо позивача будь-які заборони у в`їзді на територію України, а також відсутні будь-які рішення компетентних органів його примусового повернення на територію Російської Федерації. Вказує, що в оскаржуваному рішенні відсутнє вмотивування, з нього неможливо встановити, які саме порушення стали причиною відмови.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що розгляд даної адміністративної справи неможливий до прийняття рішення по справі №712/3913/23, в якій оскаржується рішення, що стало підставою для прийняття рішення від 05.01.2023 №7709. Наголошує, що обставини, які слугували прийняттю відповідачем оспорюваного рішення в даний момент відсутні.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 27.10.2021 позивач - громадянин Російської Федерації звернувся до відповідача заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну відповідно до пункту 1 частини З статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки його дружина є громадянкою України, перебуває у шлюбі понад 2 роки.

22.12.2022 Смілянський відділ УДМС у Черкаській області направив запити до УДМС у Черкаській області та до ГУДМС в Харківській області для перевірки інформації щодо наявності/відсутності інформації про заборону в`їзду в Україну позивачу. 23.12.2022 УДМС у Черкаській області у відповідь направило лист, яким повідомило, що позивач до адміністративної відповідальності на території УДМС у Черкаській області не притягувався, рішення про заборону в`їзду на територію України та примусове повернення (видворення) з території України відносно нього не приймалися. Водночас повідомили, що згідно з архівними даними підсистеми «Незаконний мігрант» ЄГАС УМП наявна інформація про заборону в`їзду на територію України вищевказаному громадянину. Рішення про заборону позивачу в`їзду на територію України прийняте 18.03.2021 ГУДМС у Харківській області на підставі статті 13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 05.01.2023 ГУДМС у Харківській області надало відповідь на запит Смілянського відділу УДМС у Черкаській області та повідомило, що 18.03.2021 відносно позивача прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України строком до 18.03.2024.

05.01.2023 відповідач прийняв рішення №7709 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації позивачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію», а саме особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України.

Вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що оскільки позивачу заборонено в`їзд на територію України до 18.03.2024, у відповідача на дату прийняття спірного рішення відсутні законні підстави для надання йому дозволу на імміграцію.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначаються Законом України від 18.01.2001 №2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон №2235-ІІІ).

Згідно з підп. 4 п.1 ст.1 Закону №2235 іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону № 2235-III законодавство України про громадянство ґрунтується, зокрема, на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна.

Частиною 1 ст.1 Закону України від 07.06.2001 №2491-ІІІ «Про імміграцію» (далі - Закон №2491-ІІІ) визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Статтею 3 Закону №2491-ІІІ визначено, що правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України; 6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.

Згідно зі ст.9 Закону №2491-ІІІ заяви про надання дозволу на імміграцію подаються:

1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання;

2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки;

2) копія документа, що посвідчує особу;

3) документ про місце проживання особи;

4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 (далі - Порядок № 1983).

Згідно з п.12. Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан»), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;

проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію";

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14. Порядку № 1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

Відповідно до п.16. Порядку № 1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Згідно з п.17. Порядку № 1983 ДМС перевіряє у місячний термін правильність оформлення документів, що надійшли від зазначених у пунктах 13 і 15 цього Порядку органів, вивчає відповідність наведених підстав, визначених статтею 4 Закону України «Про імміграцію», з`ясовує питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію» у разі потреби, надсилає запит до МВС, органів Національної поліції, СБУ. Запит до Держприкордонслужби надсилається тільки стосовно тих осіб, клопотання яких надійшли через МЗС.

МВС, Національна поліція, СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Інформація про результати перевірки надсилається ДМС.

Термін розгляду може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

З матеріалів справи встановлено, що із заявою щодо надання дозволу на імміграцію позивач звернувся до відповідача 27.10.2021.

Водночас запити до УДМС у Черкаській області та до ГУДМС в Харківській області для перевірки інформації щодо наявності/відсутності інформації про заборону в`їзду в Україну позивачу Смілянський відділ Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області направив 22.12.2022.

Тобто, з недотриманням встановленого законодавством місячного терміну для перевірки правильності оформлення документів та наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону №2491-ІІІ, надсилання відповідних запитів до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

Разом із тим, суд першої інстанції вірно вказав, що про поважність причин свідчить запроваджений в Україні воєнний стан та період активних бойових дій на території Харківської області.

Відповідно до п.п.18-20 Порядку № 1983 ДМС аналізує у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 17 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття. Органи, які прийняли рішення про надання дозволу на імміграцію або про відмову у наданні такого дозволу, надсилають його копію протягом трьох робочих днів з дня прийняття безпосередньо заявнику або через МЗС відповідній закордонній дипломатичній установі України.

Відповіді на запити Смілянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області надійшли до нього 23.12.2022 від УДМС у Черкаській області та 05.01.2023 від ГУДМС у Харківській області.

05.01.2023 начальник Смілянського відділу УДМС у Черкаській області затвердив висновок за результатами розгляду матеріалів справи громадянина Російської Федерації - позивача у цій справі та відповідач прийняв спірне рішення.

Отже, відповідач дотримався вимог п.18 Порядку № 1983 та в межах місячного терміну прийняв спірне рішення.

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені ст.10 Закону №2491-ІІІ.

Так, згідно з п.5 ч.1 ст.10 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію не надається особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України.

У висновку за результатами розгляду матеріалів справи громадянина Російської Федерації - позивача відповідач зазначив, що за результатами перевірки встановив, що відносно позивача 18.03.2021 на підставі ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.п. «г» п.4 наказу МВС України від 17.12.2013 №1235 «Про затвердження Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства» прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України до 18.03.2024 (орган ГУ ДМС в Харківській області).

Підставою його прийняття відповідач зазначив п.5 ч.1 ст.10 Закону №2491-ІІІ, згідно з яким дозвіл на імміграцію не надається особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України.

Згідно з п.25. Порядку № 1983 рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належні, достовірні та допустимі докази скасування рішення від 18.03.2021 ГУ ДМС в Харківській області про заборону в`їзду позивачу на територію України до 18.03.2024 відсутні.

Отже, станом на дату винесення відповідачем спірного рішення та дату вирішення спірних правовідносин судом першої інстанції у цій справі воно є чинним та підлягало врахуванню відповідачем під час прийняття спірного рішення.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта, що відповідно до листа ГУ ДМС в Харківській області №6301.8.5.2-7910/63.3-23 від 02.05.2023 відкликано доручення про заборону в`їзду на територію України та доручення на адресу начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про відкликання рішення про заборону в`їзду.

Разом із тим, відкликання такого рішення не спростовує факту його існування на момент прийняття рішення від 05.01.2023 №7709 про відмову у наданні дозволу на імміграцію, як і не доводить, що рішення про заборону в`їзду до його відкликання було протиправним.

Таким чином, у період розгляду територіальним підрозділом Управління Державної міграційної служби України заяви про надання дозволу на імміграцію відповідачу стало відомо про наявність чинного рішення про заборону в`їзду на територію України, винесеного стосовно позивача, що згідно із п.5 ч.1 ст.10 Закону №2491-ІІ є безумовною підставою для відмови в наданні дозволу на імміграцію.

Позивачем не надано доказів того, що станом на момент розгляду заяви та винесення оскаржуваного рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, постанова про заборону в`їзду в Україну була визнана незаконною в установленому законом порядку.

Крім того, постанова про заборону в`їзду в Україну не є предметом розгляду в даній справі згідно заявлених позовних вимог, а тому така не підлягає оцінці на предмет її правомірності.

Оскільки рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну від 05.01.2023 №7709 прийняте на підставі чинного рішення про заборону в`їзду в Україну від 18.03.2021, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем у відповідності до вимог п.5 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» та з дотриманням приписів Порядку №1983, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

При цьому, позивач не позбавлений права повторного звернення до територіального підрозділу Управління Державної міграційної служби України із заявою про надання дозволу на імміграцію

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Є.В. Чаку

Суддя А.Ю. Коротких