Справа № 580/12294/23
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Заїки М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі - Відповідач, в/ч НОМЕР_2 ) про:

- визнання протиправними дій в/ч НОМЕР_2 щодо відмови у задоволенні рапорта військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до ч. 4 п. «г» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю у дружини статусу особи з інвалідністю ІІІ групи;

- зобов`язання в/ч НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) від 04.12.2023 про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за привозом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач неправильно тлумачить норму пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон), за якою наявність у дружини (чоловіка) інвалідності є підставою для звільнення з військової служби безвідносно до групи такої інвалідності чи необхідності постійного догляду. Крім того, суд зазначив, що всупереч встановлених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), правил розгляду рапорта про звільнення з військової служби рапорт ОСОБА_1 в установленому законодавством порядку в/ч НОМЕР_2 розглянутий не був, що свідчить про те, що належним способом захисту порушених прав Позивача буде покладення на Відповідача обов`язку із повторного розгляду такого рапорту з урахуванням викладених у рішенні суду висновків.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, в/ч НОМЕР_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не було враховано порушення солдатом ОСОБА_1 порядку подання рапорту, у зв`язку з чим він правомірно розглядався у порядку Закону України «Про звернення громадян». Наголошує, що судом неправильно застосовано до спірних правовідносин норми пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону, оскільки встановлення дружині Позивача інвалідності ІІІ групи не є підставою для звільнення останнього з військової служби. Крім того, звертає увагу, що судом не застосовано до спірних правовідносин норми Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 (далі - Положення №1115/2009), натомість застосовано приписи Положення №1153/2008, які застосуванню не підлягають з огляду на інший предмет регулювання. Окремо зауважує, що через непоодинокі випадки подання рапортів про звільнення з військової служби за визначеною Позивачем підставою створюється загроза обороноздатності держави. Крім іншого, зазначає, що з урахування абзацу 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначена ОСОБА_1 підстава для звільнення з військової служби не є підставою для надання відстрочки від призову.

Після усунення визначених в ухвалі від 17.04.2024 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 09.05.2024.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2024 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги в/ч НОМЕР_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 одружений із ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 19.09.2023 (а.с. 9).

При цьому, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 210478 від 24.09.2015 ОСОБА_3 з 22.09.2015 безтерміново встановлено III групу інвалідності (а.с. 10).

Матеріали справи свідчать, що відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону № 43-ОС від 11.03.2023 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 (П-072275), призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зарахованого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 09.03.2023 № 316-ОС у розпорядження начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону, який прибув для подальшого проходження військової служби з Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України, з 11 березня 2023 року (а.с. 43).

Наказом начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону № 60-ОС від 20.03.2023 солдата ОСОБА_1 (П-072275), призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії навідника другої групи протитанкових ракетних комплексів протитанкового відділення першого відділу прикордонної служби (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_2, з 20 березня 2023 року (а.с. 44).

Судом першої інстанції також встановлено, що 07.12.2023 на адресу Відповідача надійшло звернення (рапорт про звільнення з військової служби від 04.12.2023), адресований командиру в/ч НОМЕР_2 від імені представника Позивача та Позивача, в якому останні просили звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз. 5 підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та направити його особову справу до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації місця проживання (а.с. 45-46).

Указане звернення обґрунтовувалось наявністю у ОСОБА_1 дружини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо якої відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 210478 встановлено наявність третьої групи інвалідності (безтерміново).

До звернення було долучено: оригінал ордеру на надання правової допомоги; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копія довідки МСЕК серії 12 ААА №210478; копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 ; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_3 ; копія картки платника податків ОСОБА_1 ; копія паспорту ОСОБА_3 ; копія паспорту ОСОБА_1 .

Листом начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону полковника ОСОБА_4 від 10.12.2023 № 12/9617-23-Вих повідомлено адвоката ОСОБА_5 - Тоботу Ю.С. про те, що звернення від 04.12.203 розглядалося у порядку Закону України «Про звернення громадян», оскільки рапорт поданий не по команді (а.с. 47-48).

У листі зазначено, що наданими документами підтверджується факт наявності у дружини ОСОБА_1 інвалідності III групи. Водночас, у пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону передбачено, що під час дії воєнного стану, для реалізації військовослужбовцем можливості бути звільненим з військової служби за призовом під час мобілізації за сімейними обставинами, у разі, якщо дружина військовослужбовця є особою з інвалідністю III групи, має надати наступні підтверджувальні документи: 1) про наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю І чи II групи; або 2) про наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та одного із батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи. Відтак, оскільки військовослужбовець не надав відповідні підтверджувальні документи, то відсутні визначені Законом умови для звільнення його з військової служби.

Окрім цього, з посиланням на Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, та Положення №1115/2009 у листі повідомлено, що у разі подання рапорту солдатом ОСОБА_1 у визначеному законодавством порядку, за наявних підстав для звільнення відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та доданих документів, що підтвердять зазначені у рапорті підстави, порушене питання буде розглянуте по суті.

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 2, 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», п. п. 233, 234, 241, 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на наявність у Позивача права на звільнення з військової служби, якому кореспондує обов`язок Відповідача забезпечити розгляд рапорту у визначеному законодавством порядку.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (тут і надалі у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ч. 6 ст. 2 Закону одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Підстави звільнення з військової служби регламентовані статтею 26 Закону.

Так, за правилами пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) як у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (абзац 5).

Суд першої інстанції, здійснюючи тлумачення цієї норми, прийшов до правильного висновку, що наведена в абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону підстава звільнення - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю (1 умова) є самостійною. При цьому, в конструкції цього речення відсутня конкретизація, яка саме група інвалідності повинна бути в дружини (чоловіка).

Аналогічний висновок щодо застосування цієї норми права висловлено Верховним Судом у постанові від 24.04.2024 у справі № 140/12873/23, чим спростовується твердження Апелянта про неправильне тлумачення судом першої інстанції цього пункту.

У цій же постанові суд касаційної інстанції зазначив, що наявність у військовослужбовця дружини, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, дає йому право на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону і додатково не вимагає від нього доведення необхідності здійснення догляду за дружиною, оскільки це навіть не відповідає критеріям встановлення ІІІ групи інвалідності.

За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджується встановлення дружині ОСОБА_1 - ОСОБА_3 інвалідності ІІІ групи безтерміново з 22.09.2015, то висновок суду першої інстанції про наявність у Позивача права на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону є правильним і таким, що відповідає правозастосуванню цієї норми.

Надаючи оцінку доводам Апелянта про порушення Позивачем порядку звернення із рапортом про звільнення з військової служби, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як правильно зауважила в/ч НОМЕР_2 , порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначається Положенням №1115/2009, а не Положенням №1153/2008, норми якого застосовані судом першої інстанції.

Так, абзацом 1 пункту 288 Положення №1115/2009 передбачено, що у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

Пунктом 291 Положення №1115/2009 передбачено, що військовослужбовці за наявності кількох підстав, передбачених пунктами «а», «б» та «в» частини другої, пунктами «а», «б», «в», «д» та «е» частини третьої, підпунктами «а», «б», «в» та «г» пункту 1, підпунктами «а» та «б» пункту 2 частини четвертої, підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж» «к» та «л» пункту 1, підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2, підпунктами «а» та «б» пункту 3 частини п`ятої, підпунктами «а», «б», «в», «ґ» та «і» пункту 1, підпунктами «а», «б» та «г» пункту 2, підпунктами «а» та «б» пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», для звільнення можуть обрати за бажанням одну з них.

Згідно п. 292 Положення №1115/2009 наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання.

Підпунктом 1 пункту 270 Положення №1115/2009 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби з підстав, передбачених частинами другою - шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснюється начальниками органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних центрів, науково-дослідних установ, а також органів забезпечення, які мають право видання наказів по особовому складу, - усіх військовослужбовців, у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно, які проходять військову службу в цих органах Держприкордонслужби.

Відповідно до ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за загальним правилом рапорт військовослужбовця, який вирішив звільнитися з військової служби, подається по команді разом із документами, що підтверджують підстави звільнення. Такими особами у відношенні до Позивача, як зазначає Відповідач, є послідовно начальник другої групи протитанкових ракетних комплексів протитанкового відділення першого відділу прикордонної служби (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_2, начальник протитанкового відділення першого відділу прикордонної служби (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_2, начальник першого відділу прикордонної служби (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_2 та комендант другої групи протитанкових ракетних комплексів протитанкового відділення першого відділу прикордонної служби (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_2. І лише, за твердженням Апелянта, у випадку нерозгляду рапорту указаними особами у Позивача виникло б право на звернення із вказаним рапортом до начальника в/ч НОМЕР_2 чи голови Державної прикордонної служби України.

Колегія суддів погоджується з такими доводами в/ч НОМЕР_2 , адже з урахуванням норм ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п. 288 Положення №1115/2009 право військовослужбовця на звернення до командира військової частини із рапортом про звільнення виникає у випадку нерозгляду такого рапорту його безпосереднім і наступними прямими начальниками.

У зв`язку з цим висновок суду першої інстанції про те, що у спірному випадку мало місце звернення із рапортом по команді, є помилковим.

Разом з тим, у площині встановлених вище обставин суд апеляційної інстанції зазначає, що за наслідками розгляду рапорта ОСОБА_1 та його представника від 04.12.2023 про звільнення з військової служби командиром в/ч НОМЕР_2 була надана відповідь у тому числі і щодо суті порушеного у такому рапорті питання.

У зв`язку з чим та з огляду на те, що за правилами вже згаданого вище пп. 1 п. 270 Положення №1115/2009 звільнення військовослужбовців з військової служби з підстав, передбачених частинами другою - шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснюється начальниками органів охорони державного кордону, висновок суду про необхідність покладення на в/ч НОМЕР_2 обов`язку з повторного розгляду рапорта Позивача від 04.12.2023 про звільнення з військової служби з урахуванням висновків суду, викладених в його рішенні, є правильним та відповідає завданню адміністративного судочинства із дотриманням балансу невтручання у дискреційні повноваження державного органу.

Аргументи апеляційної скарги про те, що збільшення випадків подання рапортів про звільнення з військової служби на визначеній Позивачем підставі ставить під загрозу обороноздатність України і взяття ОСОБА_1 шлюбу з ОСОБА_3 може мати штучний характер, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів визнання такого шлюбу фіктивним в установленому законом порядку матеріали справи не містять.

Також суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання Відповідача на приписи абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати. Цією нормою регламентовані питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а не підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану, що свідчить про перебування указаних доводів апеляційної скарги поза межами предмету спірних правовідносин.

Щодо іншої частини позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, судова колегія зазначає, що правильність висновків Черкаського окружного адміністративного суду у відповідній частині учасниками справи під сумнів не ставилася, ними не оскаржувалася, а відтак в силу приписів ч. 1 ст. 308 КАС України вони перебували поза межами апеляційного перегляду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд першої інстанції, прийшовши до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, обґрунтував його із помилковим застосуванням норми Положення №1153/2008 замість приписів Положення №1115/2009, а також безпідставно вказав про дотримання військовослужбовцем порядку звернення із рапортом. Указане є підставою для зміни судового рішення у мотивувальній частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити у мотивувальній частині.

Оскільки в/ч НОМЕР_2 як суб`єктом владних повноважень не надано доказів понесення інших витрат ніж витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, то останні присудженню на його користь за рахунок ОСОБА_1 не підлягають.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року - змінити у мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

М.М. Заїка

Повний текст постанови складено 28 травня 2024 року.