Справа № 580/2916/24
Суддя: Валентина ЯНКІВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року справа № 580/2916/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Янківської В.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

25 березня 2024 року ОСОБА_1 подала позов до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати протокольне рішення комісії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів від 29.02.2024 щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу члена сім`ї померлого ветерана війни за чоловіка ОСОБА_2 , оформленого витягом з протоколу №9;

2) зобов`язати Департамент соціальної політики Черкаської міської ради видати посвідчення дружині члена сім`ї померлого ветерана війни ОСОБА_1 щодо пільг, встановлених законодавством України для сімей загиблих (померлих) у відповідності постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 632.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулась з заявою до відповідача, в якій просила встановити їй статус члена сім`ї померлого ветерана війни з видачею відповідного посвідчення. Відповідач всупереч вимог закону таких дій не вчинив та відмовив у задоволенні заяви.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову. Вказує, що ОСОБА_2 на момент смерті не являвся особою з інвалідністю внаслідок війни (ветераном війни) відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому Департамент не має законодавчих підстав для встановлення його дружині статусу члена сім`ї померлого ветерана війни на підставі ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 була дружиною померлого ОСОБА_2 , який мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 14.05.1993 та посвідчення серії НОМЕР_2 від 22.07.2002 діти позивача мають статус дітей, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

19.11.1991 Черкаський міський військкомат надав ОСОБА_2 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1988 р. серії НОМЕР_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 01.02.2001 ОСОБА_2 помер від гострої коронарної недостатності, про що зроблено відповідний запис № 321.

Відповідно до довідки № 317/28-5/2-1 від 19.12.2022 виданої Департаментом соціального захисту ОСОБА_2 до дня своє смерті, а саме до 28.01.2001 проживав, та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та на день смерті з ним була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно виписки протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинних зв`язків захворювання до протоколу № 15 від 09.01.2002 р. захворювання старшого лейтенанта запасу ОСОБА_2 , 1960 р. н.: «Гостра коронарна недостатність», яке згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 01.02.2001 р., видану ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинило його смерть 28.01.2001 р., захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

02.06.1988 ОСОБА_2 надано довідку за підписом Начальника штабу ВЧ НОМЕР_6 про те, що він в складі військової частини НОМЕР_6 в період з 20.03.1988 р. по 02.06.1988 р. приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Центральною міжвідомчою експертною комісією MО3 та МНС України експертним висновком № 9015 від 29.11.2023, здійснено висновок, що захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_1 звернулася до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради із заявою щодо встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана війни за чоловіка ОСОБА_2 .

29.02.2024 згідно витягу з протоколу № 9 засідання комісії департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів ОСОБА_1 відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї померлого ветерана війни відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіїїх соціального захисту».

Не погоджуючись із вказаною відмовою позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом встановлено, що правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон).

Відповідно до ст. 4 Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону №3551-XІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Відповідно до абз. 1 п. 1 ст. 10 Закону чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Згідно абз. 16 п. 1 ст. 10 Закону до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Статтею 10 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців *, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приміткою до ст. 10 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Судом встановлено, що згідно виписки протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинних зв`язків захворювання до протоколу № 15 від 09.01.2002 р. захворювання старшого лейтенанта запасу ОСОБА_2 , 1960 р. н.: «Гостра коронарна недостатність», яке згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 01.02.2001 р., видану ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинило його смерть 28.01.2001 р., захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

02.06.1988 ОСОБА_2 надано довідку за підписом Начальника штабу ВЧ НОМЕР_6 про те, що він в складі військової частини НОМЕР_6 в період з 20.03.1988 р. по 02.06.1988 р. приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Центральною міжвідомчою експертною комісією MО3 та МНС України експертним висновком № 9015 від 29.11.2023, здійснено висновок, що захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Вищевказані обставини є істотними, оскільки у протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на ЧАЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Таким чином, Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту поширюється і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС, які є ветеранами війни відповідно до ст. 7 Закону №3551-XІІ.

Відповідно до ст. 10 Закону №3551-XІІ до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Оскільки позивач є дружиною померлого ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тому вона має право на встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана війни.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Судом на підставі матеріалів справи позивача встановлено, що для встановлення позивачеві статусу члена сім`ї загиблого та надання відповідного посвідчення наявні всі підстави, виконані всі умови, визначені Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати протокольне рішення комісії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів від 29.02.2024 щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу члена сім`ї померлого ветерана війни за чоловіка ОСОБА_2 , оформленого витягом з протоколу №9.

Зобов`язати Департамент соціальної політики Черкаської міської ради видати посвідчення члена сім`ї померлого ветерана війни ОСОБА_1 щодо пільг, встановлених законодавством України для сімей загиблих (померлих) у відповідності постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 632.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі у сумі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентина ЯНКІВСЬКА