Справа № 500/4887/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/4887/23 пров. № А/857/20933/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Обрізка І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2023 року, прийняте суддею Мірінович У.А. у місті Тернополі, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач) про визнання протиправною відмову здійснити перерахунок та виплату позивачу до пенсії за вислугою років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-ХІІ), з врахуванням 5 відсотків, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 67 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією, тобто з 07 серпня 2022; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату до пенсії за вислугою років, відповідно до вказаного Закону, з врахуванням 5 відсотків, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 67 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією, тобто з 07 серпня 2022.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2023 позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд зазначив, що відповідно до вимог частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі Закон №2713-IV), на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію» (далі Закон №580).

Для визначення відсотку грошового забезпечення, з якого проводиться обчислення розміру пенсії «50» чи «55», визначальне значення мала форма звільнення зі служби, а саме у «відставку» чи «у запас» чи «звільнені зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону №580, а також факт захворювання, яке спричинило подальшу непридатність до проходження служби та яке зафіксовано у передбачений законом спосіб».

Суд зазначив, що позивача «звільнено за станом здоров`я» з органів пенітенціарної служби на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) (не у запас через хворобу), при цьому, саме захворювання встановлено позивачу у передбачений на момент звільнення спосіб, відповідно до діючого підзаконного нормативного акту, а саме, Порядку №85, та зафіксовано у відповідному документі - свідоцтві про хворобу та пов`язане з проходженням служби.

За наведених обставин справи суд дійшов висновку, що на позивача поширюється дія пункту «а» статті 13 Закону №2262-ХІІ, з урахуванням доповнення до Закону №580-VIII про підставу звільнення поліцейських зі служби на пенсію через хворобу, яка дає їм право на розмір 55% за 20 років вислуги (позивач звільнена зі служби з 31.12.2016).

Відтак у відповідача відсутні правові підстави для неврахування пункту «а» частини першої статті 13 Закону №2262-ХІІ при визначенні розміру пенсії позивача, а саме: за вислугу 20 років - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23.06.2020 у справі №296/10430/16-а, від 23.03.2020 у справі №461/1317/17, від 20.09.2019 у справі №466/1403/17.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Тернопільській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що для визначення відсотку грошового забезпечення, з якого проводиться обчислення розміру пенсії 50 % чи 55 %, визначальне значення мала форма звільнення зі служби, а саме - у відставку чи у запас.

Звільнення зі служби в запас і у відставку є різними формами звільнення та пов`язані з настанням різних обставин. Звільнення у запас через хворобу здійснюється у випадку недосягнення особою віку, встановленого Законом № 2232-XII для перебування у запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я непридатні до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатні 2-го ступеня). Натомість звільнення у відставку через хворобу здійснюється щодо осіб, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку). Зазначена правова позиція узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 05.02.2021 у справі №1.380.2019.000262, від 11.03.2021 у справі № 1.380.2019.002722, та від 13.04.2023 у справі №0540/6069/18-а.

Таким чином, будь-яких порушень прав позивача на пенсійне забезпечення, зокрема щодо порядку проведення перерахунку пенсії та її виплати, відповідач у своїх діях не вбачає.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в позові.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що її звільнено «за станом здоров`я» з органів пенітенціарної служби на підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) (не у запас через хворобу), при цьому, саме захворювання встановлено у передбачений на момент звільнення спосіб, відповідно до діючого підзаконного нормативного акту, а саме, Порядку №85, та зафіксовано у відповідному документі - свідоцтві про хворобу та пов`язане з проходженням служби.

Відтак, на неї поширюється дія пункту «а» статті 13 Закону №2262-ХІІ, з урахуванням доповнення до Закону №580-VIII про підставу звільнення поліцейських зі служби на пенсію через хворобу, яка дає їм право на розмір 55% за 20 років вислуги, її звільнено зі служби 31.12.2016.

Таким чином, у відповідача відсутні правові підстави для неврахування пункту «а» частини першої статті 13 Закону №2262-ХІІ при визначенні розміру пенсії позивача, а саме: за вислугу 20 років - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та з 01.01.2017 отримувала пенсію за вислугу років відповідно пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі 57 % відповідних сум грошового забезпечення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2023 у справі №500/4656/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Тернопільській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» ч.1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дня виникнення права, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів - 11.11.2021. Зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 62%, передбаченому пунктом «а» статті 13 Закону №2262-ХІІ, починаючи з 11.11.2021 із урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Як слідує з наказу Управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області ДПтС України №73/ОС-16 від 20.12.2016 позивач, на підставі, зокрема, свідоцтва про хворобу ВЛК ДУ ТМО МВС України по Тернопільській області №168 від 28.11.2016, звільнена з органів Державної пенітенціарної служби України відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) з 31 грудня 2016. Вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення в календарному обчисленні становить 16 років 11 місяців, 19 днів, в пільговому обчисленні 24 роки 04 місяці, 15 днів.

Згідно свідоцтва про хворобу №168 від 28.11.2016, військово-лікарською комісією позивача визнано «непридатною до військової служби в мирний час, обмежено придатною у воєнний час». Також вказано, що наявне у позивача захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

19.07.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії з урахуванням 5%, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, тобто в розмірі 67% відповідних сум грошового забезпечення.

Листом ГУ ПФУ в Тернопільській області від 25.07.2023 №1900-0202-8/31230 позивача повідомлено про те, що підстави для зміни розміру пенсії відсутні. У вказаному листі зазначено, що оскільки позивач звільнена у запас не з поліції (проходила службу в Управлінні державній пенітенціарній службі України в Тернопільській області) відповідно до частини 1 пункту 2 статті 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015, а вислуга років складає 24 роки 04 місяці 15 днів, то пенсію обчислено у розмірі 62% відповідних сум грошового забезпечення (арк. справи 21).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 №7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

У пункті 2.4 рішення від 22 жовтня 2020 №12-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що сферу соціального захисту поліцейських урегульовано розділом ІХ Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі як і раніше Закон №580), яким визначаються службовий час і час відпочинку (стаття 91), відпустки та обчислення їх тривалості (статті 92, 93), грошове, медичне, житлове забезпечення (статті 94-96), порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги (статті 97-101), пенсійне забезпечення (стаття 102), навчання дітей (стаття 103), захист прав та законних інтересів працівників поліції (стаття 104). Наведені положення Закону №580 щодо визначення прав поліцейських, які гарантуються державою у разі встановлення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), що пов`язані з проходженням ним служби та перешкоджають подальшому її проходженню, вказують на наявність комплексу організаційно-юридичних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту цих осіб.

Частиною четвертою статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ (надалі як і раніше Закон №2262-ХІІ) визначено, що всі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Пунктом «а» статті 13 Закону №2262-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Таким чином, підставою для призначення пенсії у розмірі 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону №2262, є звільнення особи саме у відставку або за станом здоров`я.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 19.07.2023 звернулася із заявою про перерахунок і подальшу щомісячну виплату пенсії з урахуванням 5% внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, тобто у розмірі 67% відповідних сум грошового забезпечення. Однак відповідач листом від 25.07.2023 відмовив у такому перерахунку.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» №2713-IV від 23.06.2005, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом №580.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 №900-VIII (далі - Закон №900-VIII), внесено зміни до Закону №2262, а саме: доповнено та змінено статтю 43, якою передбачено, що у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку. При цьому, статтю 63 цього ж Закону доповнено частиною третьою, в якій вказано, що перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Закон №900-VIII від 23.12.2015 набрав чинності з 29.12.2015, тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, саме з цієї дати пенсіонери МВС набувають права на перерахунок пенсії з врахуванням грошового забезпечення у розмірах встановлених для поліцейських.

Відповідно до статті 13 Закону №2262-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше: за вислугу 20 років - 50 відсотків, а звільненим за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 відсотки відповідних сум грошового забезпечення.

При цьому, згідно пункту 2 частини першої статті 77 Закону №580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Так, відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону №580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції.

Таким чином, до звільнених у відставку за віком або у відставку за станом здоров`я, яким пенсії за вислугу років призначаються за вислугу 20 років - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, додалися особи, звільнені зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону №580.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», діяв Закон України «Про міліцію», яким були врегульовані правовідносини щодо пенсійного забезпечення працівників міліції, які за своїм змістом є аналогічними тим, що викладені в першому Законі.

Питання звільнення зі служби в органах внутрішніх справ були врегульовані також Положенням про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України (далі - Положення №85) та Порядком проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України (далі - Порядок №85), затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001 №85.

Підпунктом 1.63.5. пункту 1.63. Порядку №85 встановлено, що за результатами медичного огляду ВЛК виносять постанови щодо осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ, зокрема, з формулюванням: «Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».

Відповідно до підпункту 1.117. 1 пункту 1.117. Порядку №85 свідоцтво про хворобу у мирний час складається на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров`я.

Таким чином, для визначення відсотку грошового забезпечення, з якого проводиться обчислення розміру пенсії «50» чи «55», визначальне значення мала форма звільнення зі служби, а саме у «відставку» чи «у запас» чи «звільнені зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а також факт захворювання, яке спричинило подальшу непридатність до проходження служби та яке зафіксовано у передбачений законом спосіб».

Із матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала на посаді начальника по роботі з персоналом управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області та звільнена з 31 грудня 2016 з органів Державної пенітенціарної служби України відповідно до Закону №580 за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу).

Відповідно до свідоцтва про хворобу позивача №168 від 28.11.2016, військово-лікарською комісією ОСОБА_1 визнано «непридатною до військової служби в мирний час, обмежено придатною у воєнний час». Також вказано, що наявне у позивача захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, з 01.01.2017 - призначено пенсію за вислугу років відповідно пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262 у розмірі 57% відповідних сум грошового забезпечення, а з 11.11.2021 - пенсію за вислугу років відповідно пункту «а» статті 12 вказаного Закону у розмірі 62% відповідних сум грошового забезпечення (по рішенню суду від 03.02.2023 №500/4656/22).

Таким чином, позивача «звільнено за станом здоров`я» з органів пенітенціарної служби на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) (не у запас через хворобу), при цьому, саме захворювання встановлено позивачу у передбачений на момент звільнення спосіб, відповідно до діючого підзаконного нормативного акту, а саме, Порядку №85, та зафіксовано у відповідному документі - свідоцтві про хворобу та пов`язане з проходженням служби.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на позивача поширюється дія пункту «а» статті 13 Закону №2262-ХІІ, з урахуванням доповнення до Закону №580-VIII про підставу звільнення поліцейських зі служби на пенсію через хворобу, яка дає їм право на розмір 55% за 20 років вислуги (позивач звільнена зі служби з 31.12.2016).

Враховуючи наведене вище, у відповідача відсутні правові підстави для неврахування вказаних вище норм Закону №2262-ХІІ при визначенні розміру пенсії позивача, а саме: за вислугу 20 років - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Правова позиція щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11 липня 2018 у справі №487/2695/17, від 31 липня 2018 у справі №295/13716/16-а, від 20 вересня 2019 у справі №466/1403/17, від 28 листопада 2019 у справі №544/681/17 та від 25 березня 2020 у справі №461/1317/17, від 21 січня 2021 №296/10628/16-а.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи наведене вище, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2023 року у справі 500/4887/23- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар