Справа № 320/27445/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року м. Київ № 320/27445/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправні дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоди роботи, за які не внесені записи до трудової книжки, загальною тривалістю 12 років;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи, за які не внесені записи до трудової книжки, загальною тривалістю 12 років, а саме:

з 28.10.1998 по 19.12.2000;

з 01.01.2001 по 31.05.2001;

з 01.06.2001 по 21.03.2002;

з 20.06.2002 по 15.10.2003;

з 16.10.2003 по 31.05.2004;

з 01.09.2004 по 31.04.2005;

з 04.07.2005 по 23.08.2005;

з 29.11.2006 по 29.06.2008;

з 02.03.2009 по 30.09.2010;

з 05.11.2011 по 29.04.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона має право на зарахування до страхового стажу періоди роботи з 28.10.1998 по 29.04.2013 (за мінусом 3 років 29 днів, які зазначені у трудовій книжці) загалом складає 12 років, за який не внесені записи до трудової книжки відповідно до Порядку «Підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 № 637.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву та матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 . У відзиві на позов відповідач просив відмовити у задоволенні позову з таких підстав. Зокрема, відповідач зазначив, що позивачка зверталась до відповідача щодо перевірки нарахування пенсії, за результатами звернення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві листом її було детально проінформовано про розрахунок пенсії згідно з вимогами чинного законодавства. Інших звернень щодо обрахунку страхового стажу від позивачки не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 31.10.2017 отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю ІІ групи, що підтверджуються копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого позивачу 26.01.2018 Пенсійним фондом України та довідкою (до акта огляду медико-соціальною експертною комісією) серії АВ № 0657811 від 09.11.2017.

Не погоджуючись з розміром пенсії, а саме з підстав застосування коефіцієнту страхового стажу 1 % після 01.01.2018 року замість 1,35 % позивачка звернулась до Головного управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 03.02.2023.

Листом від 15.02.2023 № 4396-4147/Г-02/8-2600/23 відповідач пояснив, що з 31.10.2017 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності 2 групи із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 та показника середньої заробітної плати 3764,40 грн.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 1,17 (3764,40 х 1,17).

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, проводиться з 01.05.2020 в розмірі 1,11, і таким чином заробіток для пенсій обчислених зокрема згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» складає 4888,83 гри. (3764,40 х 1,17 х 1,11).

При проведенні перерахунку пенсії з 01.03.2019 та з 01.05.2020. що передбачені вищезазначеними постановами, при перерахунку пенсії застосовується величина оцінки одного року страхового стажу визначена Статтею 25 даного Закону на дату проведення перерахунку.

Якщо внаслідок перерахунку розмір пенсії зменшується, пенсія перераховується при наступному збільшенні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні,з якої сплачено страхові внески. Тому, у разі зменшення пенсії проведення зазначеного перерахунку розміру пенсійної виплати не перераховується (залишається без змін).

Не змінюється також величина оцінки одного страхового стажу (залишається 1.35) та показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески (залишається 3764,40)

Оскільки, пенсію призначено з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки в розмірі 3764,40 грн. та страхового стажу, один рік якого дорівнює 1,35 %, тому проводити перерахунок пенсії 01.03.2019 та 01.05.2020 з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 4404,35 грн. та 4888,83 грн. відповідно, з урахуванням страхового стажу, один рік якого дорівнює 1% було недоцільно, оскільки зменшувався розмір пенсії.

Розмір пенсії станом на лютий 2021 року був обчислений з урахуванням стажу 27 років 10 місяців 23 дні, в тому числі додатковий стаж 5 років 2 місяці 26 дні (коефіцієнт страхового стажу - 0.37575 обчислений в кратності 1.35%) та заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.06.1987 по 30.06.1994 та з 01.07.2000 по 31.10.2013 з урахуванням періодів стажу (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить - 1.03596).

3 01.03.2021 року позивачу проведено відповідний перерахунок пенсії, в результаті чого основний розмір пенсії збільшився та був розрахований наступним чином.

Пенсію обчислено з урахуванням стажу 27 років 10 місяців 23 дні, в тому числі додатковий стаж 5 років 2 місяці 26 дні (коефіцієнт страхового стажу - 0.27883 в кратності 1%) та заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.06.1987 по 30.06.1994 та з 01.07.2000 по 31.10.2013 з урахуванням періодів стажу (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить - 1.03596).

Відтак, при перерахунку пенсії з 01.03.2021 застосовується величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, а саме 3764.40 х 1.17 х 1.11 х 1.11.

Водночас на думку позивача, відповідач неправомірно не зарахував до її страхового стажу періоди роботи з 28.10.1998 по 29.04.2013 (загалом складає 12 років), за який не внесені записи до трудової книжки, у зв`язку з чим вона звернулась до суду за захистом порушеного права з цим адміністративним позовом та просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоди роботи, за які не внесені записи до трудової книжки, загальною тривалістю 12 років та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи, за які не внесені записи до трудової книжки, загальною тривалістю 12 років.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, врегульовані положеннями Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-ІV, пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно зі статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи: що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Відповідно до статті 3 Закону № 1788-ХІІ, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: а) особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 03.02.2023. У вказаній заяві позивачка просила відповдіача роз`яснити підстави застосування коефіцієнту страхового стажу 1 % після 01.01.2018 замість 1,35 %, оскільки це призвело до звуження її прав на пенсійне забезпечення.

Отже, фактично предмет звернення позивачки із зазначеною заявою, є питання роз`яснення застосування пенсійним органом коефіцієнту страхового стажу 1 % після 01.01.2028 замість 1,35 %, що не відповідає підставам та предмету позовної заяви, в якій позивачка наводить правове обґрунтування доводам відносно не врахування відповідачем певних періодів її роботи до страхового стажу.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглядаючи заяву ОСОБА_1 від 03.02.2023 надало правову оцінку саме питанню застосування коефіцієнту при перерахунку пенсійного забезпечення, і не розглядало зарахування відповідних період роботи позивачки до страхового стажу, а також не приймало рішень про відмову у зарахуванні до трудового стажу ОСОБА_1 певних періодів роботи про що відповідач також зазначив і у відзиві на позов.

Крім того, жодних доказів, які б підтверджували звернення позивачки до відповідача з іншими заяви, які стосуються саме питання відносно зарахування відповідних період її роботи до страхового стажу із наданням пенсійному органу відповідних підтверджуючих документів в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, між позивачем та відповідачем не виникли спірні правовідносини стосовно питання зарахування відповідачем до страхового стажу періодів роботи позивачки з 28.10.1998 по 29.04.2013, оскільки ОСОБА_1 з такою заявою до відповідача не зверталася.

Враховуючи викладене, судом не встановлено протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи, за які не внесені записи до трудової книжки. Крім того, враховуючи, що друга позовна вимога є похідною вимогою по відношенню до першої, підстави для зобов`язання судом відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи, за які не внесені записи до трудової книжки також відсутні.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачка не позбавлена права звернутись до відповідача із відповідною заявою відносно зарахування до її трудового стажу певних періодів трудової діяльсності та наданням до вказаної заяви відповідних документів і матеріалів, які підтверджують наявність такого стажу.

Відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а доказів понесення ним судових витрат суду не надано, судові витрати компенсації не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.