Справа № 300/759/24
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" травня 2024 р. справа № 300/759/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Окремої президентської бригади імені гетьмана Богдана Хмельницького про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Дрогомирецький Ігор Миколайович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ОПБр, в/ч НОМЕР_1 ) (далі відповідач), за змістом якого просить суд:
- визнати дії відповідача щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та позбавлення премії і додаткової винагороди неправомірними;
- скасувати накази відповідача від 04.07.2022 № 178 «Про зміцнення військової дисципліни та правопорядку, підтримання належного рівня морально-психологічного стану особистого складу військової частини за червень 2022 року», від 04.07.2022 № 194 «Про преміювання військовослужбовців військової частини за їх особистий внесок у загальні результати служби у червні 2022 року» та від 06.07.2022 № 200 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за червень 2022 року» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, позбавлення премії і додаткової винагороди;
- зобов`язати відповідача з дня набрання рішення законної сили здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової премії за червень 2022 року у розмірі 80% від максимального розміру премії;
- зобов`язати відповідача з дня набрання рішення законної сили здійснити нарахування та виплату, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168 додаткової винагороди за період з 01.06.2022 по 11.06.2022 і з 22.06.2022 по 30.06.2022 із розрахунку 30 000,00 гривень;
- зобов`язати відповідача з дня набрання рішення законної сили здійснити нарахування та виплату, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168 додаткової винагороди за період з 12.06.2022 по 21.06.2022 із розрахунку 100 000,00 гривень.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач в період з 19.03.2022 по 30.07.2022 проходив військову службу за загальною мобілізацією в ІНФОРМАЦІЯ_1 (ОПБр, в/ч НОМЕР_1 ). Водночас, позивач стверджує, що відповідно до інформації викладеної в довідці про розмір грошового забезпечення за червень 2022 року ОСОБА_1 не в повному обсязі була нарахована та виплачена сума грошового забезпечення. В подальшому, в ході судового розгляду по справі № 300/8182/23, позивач із матеріалів відзиву на позовну заяву дізнався, що підставою обмеження грошового забезпечення за червень 2022 року є постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 850212, яка була прийнята 18.06.2023 інспектором УПП в м. Києві, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 178 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Представником позивача, звернуто увагу суду, що відповідно до витягів виданих командиром військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2022 за № 149 та від 21.06.2022 за № 158 ОСОБА_1 в період з 12.06.2022 по 21.06.2022 виконував бойові завдання в селі Малинівка, Донецької області. Більше того, позивачем 19.01.2024 в ІНФОРМАЦІЯ_2 отримано довідку «Про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України» від 14.12.2023 за № 2607, що підтверджує факт перебування та виконання бойових задач позивачем в селі Малинівка, Донецької області в період з 12.06.2022 по 21.06.2022. Окрім того, звернуто увагу, що відповідач був обізнаний про перебування позивача за бойовим розпорядженням саме в селі Малинівка, Донецької області, відповідно останній не міг бути в м. Києві та вчинити адміністративне правопорушення. Зазначено, що відповідачем не відібрано жодного рапорту, пояснень та не проведено службового розслідування за фактом події 18.06.2022, внаслідок чого, дії щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та позбавлення позивача премії та додаткової винагороди є неправомірними, а оскаржувані накази підлягають скасуванню.
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с.10-12).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача з дня набрання рішення законної сили здійснити нарахування та виплату, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168 додаткової винагороди за період з 01.06.2022 по 11.06.2022 і з 22.06.2022 по 30.06.2022 із розрахунку 30 000,00 гривень (а.с.18-19).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Окремої президентської бригади імені гетьмана Богдана Хмельницького (ОПБр, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання дії відповідача щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та позбавлення премії і додаткової винагороди неправомірними; скасування наказів від 04.07.2022 № 178 «Про зміцнення військової дисципліни та правопорядку, підтримання належного рівня морально-психологічного стану особистого складу військової частини за червень 2022 року», від 04.07.2022 № 194 «Про преміювання військовослужбовців військової частини за їх особистий внесок у загальні результати служби у червні 2022 року», від 06.07.2022 № 200 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за червень 2022 року» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, позбавлення премії і додаткової винагороди; зобов`язання з дня набрання рішення законної сили здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової премії за червень 2022 року у розмірі 80% від максимального розміру премії; зобов`язання з дня набрання рішення законної сили здійснити нарахування та виплату, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168 додаткової винагороди за період з 12.06.2022 по 21.06.2022 із розрахунку 100 000,00 гривень (а.с.20-21).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 в задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено (а.с.106).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про витребування доказів - залишено без розгляду, зокрема, витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії матеріалів службового розслідування, а також всіх документів на підставі яких прийнято накази відповідача від 04.07.2022 № 178 «Про зміцнення військової дисципліни та правопорядку, підтримання належного рівня морально-психологічного стану особистого складу військової частини за червень 2022 року», від 04.07.2022 № 194 «Про преміювання військовослужбовців військової частини за їх особистий внесок у загальні результати служби у червні 2022 року» та від 06.07.2022 № 200 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за червень 2022 року» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, позбавлення премії і додаткової винагороди (а.с.107-108).
26.03.2024 від представника позивача, через Підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив (а.с.100-101).
29.03.2024 від представника відповідача, через Підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.110-112).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзив на позов та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.
ОСОБА_1 в період з 19.03.2022 по 30.07.2022 проходив військову службу за загальною мобілізацією в ІНФОРМАЦІЯ_1 (ОПБр, в/ч НОМЕР_1 ), що підтверджується Військовим квитком серії НОМЕР_2 від 15.08.2023 (а.с.36-39).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.07.2022 за № 178 за порушення вимог абзацу 2, 3, 5 статті 11, статей 13,16 Статуту внутрішньої служби та абзаці 2, 6, 7 статті 4 Дисциплінарного статуту, на солдата військової служби за мобілізацією ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» (а.с.55).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.07.2022 за № 194 солдату ОСОБА_1 у зв`язку із дисциплінарним стягненням, накладеним у червні 2022 року, частково позбавлено грошової премії за червень 2022 року та виплачено у розмірі 80% від максимального розміру премії. Відповідно до пункту 3 вказаного наказу ОСОБА_1 за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий час, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) позбавлено премії за червень 2022 року повністю (а.с.56).
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє до сьогодні.
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
ОСОБА_1 в період з 19.03.2022 по 30.07.2022 проходив військову службу за загальною мобілізацією в ІНФОРМАЦІЯ_1 (ОПБр, в/ч НОМЕР_1 ), що підтверджується Військовим квитком серії НОМЕР_2 від 15.08.2023 та не заперечується сторонами (а.с.36-39).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з статтями 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.
Відповідно до статті 16 Статуту Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 30 Статуту Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1994 (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно статті 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно з статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
Згідно з статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пункту «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені дисциплінарні стягнення, зокрема, догана.
Статтею 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно з статтею 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Пункт 2 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 службове розслідування не призначається:
у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг;
якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
З урахуванням зазначеного, суд погоджується з доводами відповідача та критично відноситься до твердження позивача про те, що оскаржувані накази прийнято без попереднього проведення службового розслідування, оскільки чинним законодавством не визначено обов`язкового проведення службового розслідування під час накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення.
Як встановлено з матеріалів справи, службове розслідування щодо порушення дисципліни позивачем, не проводилося.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2022 № 178 на ОСОБА_1 за порушення вимог абзацу 2, 3, 5 статей 11,16 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та абзацу 2, 6, 7 статі 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана».
Матеріалами справи встановлено, що фактичною підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності та позбавлення ОСОБА_1 права на отримання додаткової винагороди та премії за червень 2022 року слугувало порушення ним військової дисципліни та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративні правопорушення. Даний факт підтверджується постановою про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 850212 від 18.06.2022, відповідно до змісту якої судом встановлено, що інспектором УПП в м. Києві установлено, що: «18.09.2022 близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_1 знаходився по вулиці Єфримова в м. Києві та знаходився у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив людську гідність та громадську мораль» (а.с.58)
Вказано, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 178 КУпАП, окрім цього, останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Позивач наполягає на тому, що йому не було відомо про постанову від 18.06.2022 серії ГАБ № 850212, оскільки в цей час перебував в селі Малинівка, Донецької області та виконував бойові задачі, відповідно не міг перебувати в м. Києві та вчинити вищевказане адміністративне правопорушення, при цьому, вказує, що постанова не містить підпису позивача, відомостей про її вручення позивачу, а також відсутні відомості про результати освідчення позивача на стан алкогольного сп`яніння, що ставить під сумнів юридичну силу вказаної постанови.
В даному аспекті суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).
Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 1 статті 178 КУпАП передбачено, що розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль , тягне за собою попередження або накладення штрафу від одного до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у появі в громадських місцях у нетверезому стані, що ображає людську гідність і громадську мораль, під якою необхідно розуміти: поведінку особи у стані сп`яніння, яка явно порушує загальновизнані норми (непристойні висловлювання або жести, грубі вигуки, нав`язливе ставлення до громадян тощо); коли порушник має непристойний зовнішній вигляд, що викликає відразу (брудний, мокрий, розстебнутий одяг тощо); через сп`яніння особа повністю чи значною мірою втратила орієнтування (безцільно стоїть чи безцільно пересувається з місця на місце, у неї порушена координація рухів, звідси - нестійкість, хитка хода); п`яний повністю безпорадний (у непритомному стані). До того ж не має значення вид вжитого напою, що містив алкогольну складову, а також місце його вживання (це може бути будь-яке громадське місце, навіть те, де розпивання алкогольних напоїв не заборонено.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до статті 147-1 К3пП України дисциплінарні стягнення застосовують органи, якому надано право прийняття на роботу (призначення на посаду) даного працівника.
На підставі вищевикладеного оригінал постанови про адміністративне правопорушення було надіслано до військової служби правопорядку в ЗСУ для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Суд звертає увагу, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Згідно частиною 1 статті 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Аналізуючи постанову від 18.06.2022 серії ГАБ № 850212 суд зазначає, що в графі «Примірник постанови отримав» присутній особистий підпис, дата, прізвище та ініціали ОСОБА_1 , що спростовує доводи позивача щодо необізнаності останнього про дану постанову (а.с.58).
Суд звертає увагу також на те, що матеріалами справи факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння під час зупинення його працівниками поліції будь-якими належними доказами не спростовано.
Більше того, на момент розгляду даної справи, позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт скасування відповідної постанови в судовому порядку, оскільки позивач від 18.06.2022 був обізнаний про таку постанову та мав можливість, в разі не згоди, оскаржити її в суді.
Разом з цим, позивач у позовній заяві стверджує, що з 12.06.2022 по 21.06.2022 перебував у селі Малинівка, Донецької області та виконував бойові завдання, у зв`язку з чим не міг перебувати у місті Києві та вчинити вищевказане адміністративне правопорушення.
На підтвердження даного факту позивач ссилається на витяг із наказів виданих командиром військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2022 за № 149, від 21.06.2022 за № 158 та довідку від 14.12.2022 за № 2607 (а.с.45-46, 49).
Однак, варто відзначити, що з доданих відповідачем матеріалів, судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.03.2024 за № 564 встановлено та підтверджено факт не перебування у відрядженні в Донецькій області на виконанні бойових завдань згідно бойового розпорядження управління сил і засобів міста Київ від 11.06.2022 № 1/1420Т/СД ОКП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в період з 12.06.2022 по 21.06.2022, номера обслуги 3 зенітного артилерійського відділення 1 зенітного артилерійського взводу зенітної артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону солдата ОСОБА_1 (а.с.94).
В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.03.2024 за № 565 на виконання вищевказаного наказу скасовано в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 149 від 12.06.2022 пункт про вибуття у відрядження на виконання бойових завдань в селі Малинівка Донецької області солдата ОСОБА_1 та в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 158 від 21.06.2022 пункт про прибуття з відрядження після виконання бойових завдань в селі Малинівка Донецької області солдата ОСОБА_1 (а.с.93).
Разом з цим, в матеріалах справи, міститься копія довідки про те, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в райлікарні у відділенні КНП «Димерська ЦСЛ» з 13.06.2022 по 17.06.2022, з приводу гіпертонічної хвороби 1-2 ступенів, ризик 2, гіперкриз, лівобічний синусіт гаймовроих пазух. Суд звертає увагу, що відповідна довідка підписана в.о. заввідділення, містить ініціали лікаря та печатку КНП «Димерська ЦСЛ» (а.с.78).
Тобто, за наявності відповідних наказів про відрядження ОСОБА_1 до Донецької області для виконання бойових завдань з 12.06.2022, прослідковується самовільне залишення місця служби останнім, та водночас, не надано жодних доказів, які б спростували дані обставини.
Необхідно повторно зазначити, що приписами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
В разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: - однорідність фактичного змісту; - юридична єдність (комплексність) норм; - законодавча відособленість.
Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.
Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.
В свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни. Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.
Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.
У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.
Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
Суд зазначає, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги присяги, статутів і наказів начальників.
З огляду на встановленні обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.
Застосування до позивача дисциплінарного стягнення «сувора догана» є правомірним і пропорційним, оскільки дисциплінарний проступок позивача виявився в не перебуванні у відрядження в Донецькій області на виконанні бойових завдань згідно бойового розпорядження в червні 2022 року та наявністю протоколу про адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 178 КУпАП, що було зафіксоване в м. Києві 18.06.2022.
Суд зазначає, що командир в межах наданих повноважень сам обирає вид дисциплінарного стягнення, враховуючі усі обставини, які мають та мали місце при вчиненні особою дисциплінарного проступку.
На думку суду, у позивача було достатньо часу для збору та подання відповідних матеріалів для оскарження постанови про адміністративне правопорушення від 18.06.2022 вразі не згоди або надати докази, які б спростовували доводи відповідача.
За таких обставин, дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом видання наказів від 04.07.2022 № 178 «Про зміцнення військової дисципліни та правопорядку, підтримання належного рівня морально-психологічного стану особистого складу військової частини за червень 2022 року», від 04.07.2022 № 194 «Про преміювання військовослужбовців військової частини за їх особистий внесок у загальні результати служби у червні 2022 року» та від 06.07.2022 № 200 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за червень 2022 року» є обґрунтованим та правомірними.
З урахуванням зазначеного, відсутні підстави зобов`язувати відповідача з дня набрання рішення законної сили здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової премії за червень 2022 року у розмірі 80% від максимального розміру премії.
Щодо доводів позивача про не ознайомлення його з оскаржуваними наказами, суд зазначає, що вказані підстави не можуть обумовлювати протиправність оспорюваного наказу, оскільки вказані дії, пов`язані саме із реалізацією даного наказу, а не прийняттям його.
Суд наголошує, що порушення порядку ознайомлення особи, стосовно якої прийнято наказ, не може безумовно свідчити про відсутність правових підстав для прийняття такого наказу, а також не може безумовно вказувати на протиправність такого наказу.
Щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168 додаткової винагороди за період з 12.06.2022 по 21.06.2022 із розрахунку 100 000,00 гривень, суд зазначає таке.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Постановами Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 217, від 22.03.2022 № 350, від 01.04.2022 № 400, від 01.07.2022 № 754, від 07.07.2022 № 793, від 27.09.2022 № 1066 до вказаної постанови були внесені зміни та доповнення.

Постановою № 168 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, вони набувають права на отримання збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил отримують додаткову винагороду в розмірі 30000 грн.

Тобто, сам факт виконання позивачем у спірний період обов`язків військової служби (несення військової служби) без виконання умов, визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату йому додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн.

Таким чином, з 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Позивач вважає, що наявність довідки від 14.12.2023 № 26078, яка підтверджує, що в період з 12.06.2022 по 21.06.2022 ОСОБА_1 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в с. Малинівка, Донецької області (а.с.49) та витягів із наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2022 № 149 та від 21.06.2022 за № 158 про вибуття та прибуття з відрядження з села Малинівка, Донецької області (а.с.45-46), надають останньому право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн.

Водночас, як вже зазначалося судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.03.2024 за № 564 встановлено факт не перебування у відрядженні в Донецькій області на виконанні бойових завдань згідно бойового розпорядження управління сил і засобів міста Київ від 11.06.2022 №1/1420Т/СД ОКП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в період з 12.06.2022 по 21.06.2022 солдата ОСОБА_1 (а.с.94).

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.03.2024 за № 565 на виконання вищевказаного наказу скасовано в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 149 від 12.06.2022 пункт про вибуття у відрядження на виконання бойових завдань в селі Малинівка Донецької області солдата ОСОБА_1 та в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 158 від 21.06.2022 пункт про прибуття з відрядження після виконання бойових завдань в селі Малинівка Донецької області солдата ОСОБА_1 (а.с.93).

Разом з тим, враховуючи надані докази відповідачем та позивачем, на момент розгляду справи по суті у матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтвердили безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах їх ведення.

Окрім того, варто відзначити, що пунктом 10 рішення Міністра оборони України, доведеним телеграмою від 25 березня 2022 року № 248/1298, встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн не включаються, зокрема, ті військовослужбовці, які перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння за місяць, у якому здійснено таке правопорушення, а також ті, у діях (бездіяльності), яких є ознаки кримінального або адміністративного правопорушення.

Чинним законодавством не передбачено прийняття окремого рішення щодо позбавлення військовослужбовця додаткової винагороди. Реалізація такого рішення знаходить своє відображення в тому, що до наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовець, який допустив порушення, не включається.

Беручи до уваги вищезазначене, відповідач правомірно позбавив ОСОБА_1 права на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за червень 2022 року.

Суд критично ставить до доводів представника позивача, які викладені у відповіді на відзив, щодо помилок у певних документах відповідача, оскільки головна функція кожної військової частини в Україні зараз - це забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, відновлення державного суверенітету та територіальної цілісності України, більше того, вказане не може слугувати причиною скасування наказів, оскільки відповідно до наданих документів є можливим встановити обставини справи, при цьому, згадані неточності не перешкоджають цьому.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень довели у повному об`ємі правомірність своїх дій.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, внаслідок чого, в задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд не вбачає.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Окремої президентської бригади імені гетьмана Богдана Хмельницького про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Окрема президентська бригада імені гетьмана Богдана Хмельницького (ОПБр, в/ч НОМЕР_1 ) (, вул. Дехтярівська, 19-А, м. Київ, 04119).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.