Справа № 240/32608/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Житомир справа № 240/32608/23

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці, сім`ї та соціального захисту населення Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Управління сім`ї та соціального захисту населення Бердичівської міської ради Житомирської області у видачі йому довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу;

- зобов`язати Управління сім`ї та соціального захисту населення Бердичівської міської ради Житомирської області видати йому довідку для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу за формою, затвердженою Наказом Міністерства соціальної політики України від 21 вересня 2015 року №946.

Аргументуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 (далі також позивач) вказав на відсутність підстав для прийняття відмови Управлінням сім`ї та соціального захисту населення Бердичівської міської ради Житомирської області (далі - відповідач, Управління) щодо видачі йому довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу. Пояснив, що з метою одержання такої довідки звернувся до Управління, однак йому відмовлено, з посиланням на положення до п.7 Порядку видачі довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України №946 від 21.09.2015 (далі - Порядок №946).

З отриманою відмовою позивач не погоджується, вважає її протиправною та такою, що позбавляє його можливості отримати пільги, як особі з інвалідністю, які не пов`язані із матеріальним забезпеченням (позачергове обслуговування, користування місцями для паркування осіб з інвалідністю тощо), оскільки для отримання даних пільг необхідно надавати документ, який містить фотографію.

Ухвалою суду від 27.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

22.12.2023 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що після отримання заяви позивача, Управління надіслало запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області для з`ясування питання щодо права позивача на пенсійне забезпечення. У відповідь на запит повідомлено про можливість переходу позивачем з довічного утримання судді у відставці на пенсію призначену, відповідно до Закону України " Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку із наявністю у нього необхідного страхового стажу. З огляду на що, представник відповідача вважає, що підстави для видачі затребуваної позивачем довідки, в силу положень п.7 Порядку №976, об`єктивно відсутні.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 419167.

Позивач є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1402-VIII).

25.08.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - Пенсійний фонд) щодо видачі посвідчення особи з інвалідністю.

Листом Пенсійного фонду від 21.09.2023 ОСОБА_1 відмовлено у видачі пенсійного посвідчення, як особі, що отримує щомісячне довічне утримання судді у відставці.

09.10.2023 позивач звернувся до Управління із заявою, в якій просив видати довідку для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу.

У відповідь на подану заяву, позивача повідомлено про направлення запиту до Пенсійного фонду, з метою визначення права на видачу затребуваної довідки.

Після отримання відповіді на запит, Управління продовжило розгляд заяви. Листом №4397 від 02.11.2023 позивача повідомлено про відсутність підстав для видачі довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, оскільки він має право на отримання пенсії, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та перебуває на обліку у Пенсійному фонді, як отримувач довічного грошового утримання судді у відставці.

Не погоджуючись із такою позицією Управління позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч. 3 ст. 4 Закону №1058-ІV).

Тобто, саме Законом №1058-ІV визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФ та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування.

Відповідно до ст. 9 Закону №1058-ІV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Положеннями ст. 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 4 статті 44 Закону №1058-ІV передбачено, що особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення. Видача пенсійного посвідчення для пенсіонерів здійснюється безоплатно. Порядок видачі, зразок та форма пенсійного посвідчення затверджуються правлінням Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку пенсійні посвідчення виготовляються на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення, затверджений Постанова правління Пенсійного фонду України 03.11.2017 №26-1 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2017 р. за № 1464/31332 (далі - Порядок №26-1) пенсійні посвідчення виготовляються на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення (додаток 1) особи, якій призначено пенсію, що подається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем перебування особи на обліку як одержувача пенсії.

Згідно з п. 1 розділу II Порядку №26-1 виготовлення пенсійних посвідчень здійснюється на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення та, серед іншого, таких відомостей: виду пенсії (за віком, по інвалідності, у разі втрати годувальника, за вислугу років); групи, підгрупи, причини інвалідності із зазначенням у відповідних випадках нозологічних форм захворювань.

Пенсійне посвідчення виготовляється на ім`я особи, якій призначено пенсію (п. 2 розділу ІІ Порядку №26-1). Відомості про групу, підгрупу, причину інвалідності та строк, на який встановлено інвалідність, зазначаються в посвідченні незалежно від виду призначеної пенсії (п. 3 розділу 2 Порядку).

Відповідно до п. 1 розділу VI пенсійне посвідчення видається особі, якій призначено пенсію, особисто або їх законному представнику у разі пред`явлення документів, що дають змогу територіальному органу ПФ (банку) ідентифікувати одержувача пенсій та його законного представника, а також документів, що підтверджують статус законного представника (відповідне посвідчення, свідоцтво про народження, рішення суду тощо), та додатково у разі, якщо законний представник є резидентом, - документів, виданих відповідними контролюючими органами, що засвідчують його реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Пунктом 2 розділу І Порядку №26-1 передбачено, що оформлення, виготовлення та видача документів, що підтверджують призначення особі пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 03.11.2017 № 26-1, пенсійні посвідчення виготовляються у паперовій формі згідно зі зразком та описом бланка пенсійного посвідчення, наведеними у додатку 2 до цього Порядку, або у вигляді платіжної картки, яка одночасно є пенсійним посвідченням, містить графічну та електронну інформацію про власника, ключі кваліфікованого електронного підпису (далі - електронне пенсійне посвідчення).

Відповідно до п. 2, 3 розділу ІІ Порядку № 26-1 пенсійне посвідчення виготовляється на ім`я особи, якій призначено пенсію. Відомості про групу, підгрупу, причину інвалідності та строк, на який встановлено інвалідність, зазначаються в посвідченні незалежно від виду призначеної пенсії.

В абз. 4 п. 3 р. ІІ Порядку № 26-1 зазначені скорочення назв причин інвалідності, які використовуються у пенсійних посвідченнях.

Згідно з додатком 1 Порядку № 26-1 бланк пенсійного посвідчення (далі - посвідчення) має вигляд прямокутного аркуша паперу із закругленими кутами. Посвідчення друкується на захищеному папері способом офсетного та високого друку з включеннями у вигляді крапок, які світяться під дією ультрафіолетового проміння жовтим та синім кольорами. Посвідчення має два чистих поля розміром: 35,0 х 50,0 мм - для ідентифікації власника посвідчення; 15,0 х 30,0 мм - для розміщення ідентифікаційного штрих-коду власника посвідчення. Посвідчення має шестизначну нумерацію, виконану захисною фарбою чорного кольору, яка набуває під дією ультрафіолетового проміння оранжевого свічення.

У контексті викладених норм слідує висновок, що право на отримання пенсійного посвідчення мають лише ті особи, яким призначено пенсійне забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді і не є видом пенсії у розумінні законодавства. Таких висновків неодноразово доходив Верховний Суд у свої судових рішеннях, в тому числі у постанові від 21.12.2021 у справі №440/7341/20, які підтримані в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 січня 2023 року у справі 640/4929/22.

Як свідчать матеріали справи, позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402-VIII, з огляду на що, у Пенсійного фонду управління відсутні підстави для виготовлення та видачі паперового пенсійного посвідчення.

У той час, предметом розгляду у цій справі є наявність чи відсутність права позивача на отримання довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу.

Механізм видачі довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам" передбачений Порядком №946.

Довідка є документом, що надає право інвалідам, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, користуватися пільгами, встановленими Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та іншими актами законодавства (п.2 Порядку №946).

Довідка видається структурними підрозділами соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад за місцем проживання інвалідам, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, або їх законним представникам (п.3 Порядку №946).

Довідка видається безоплатно на підставі заяви інваліда або його законного представника за зразком, наведеним у додатку до цього Порядку (п.4 Порядку №946).

У той час, п.7 Порядку №946 передбачено, що підставами для відмови у видачі довідки є подання недостовірних даних, виникнення у особи права на пенсію чи соціальну допомогу відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам" та призначення таких пенсії або соціальної допомоги.

Аналіз зазначених норм законодавства свідчить про те, що законодавцем чітко встановлено, перелік підстав для відмови у видачі довідки.

За матеріалами справи відслідковується, що позивачу відмовлено у видачі довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу саме за п.7 Порядку №946, тобто подання особою недостовірних відомостей щодо права чи його відсутності, на пенсію чи соціальну допомогу.

Слід відмітити, що положеннями, які регламентують видачу довідки чітко передбачено, що така видається лише тим особам, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу та є документом, що надає право інвалідам, для користування пільгами, встановленими Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та іншими актами законодавства.

Однак, під час судового розгляду справи встановлено, що позивач є особою, у якого достатньо страхового стажу (50 років) та він досяг необхідного віку для призначення пенсії, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та може скористатися таким правом. А тому, зазначені обставини свідчать про наявність правомірних підстав для прийняття Управлінням рішення щодо відмови у видачі затребуваної довідки.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на що, зважаючи на встановлені під час судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд вважає, що підстави для видачі довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245-246, 250, 255, 295 КАС України, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Управління праці, сім`ї та соціального захисту населення Бердичівської міської ради Житомирської області (вул. Європейська, буд.83, м. Бердичів, Житомирська область, Бердичівський район,13301. ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 23 квітня 2024 р.