Справа № 320/13944/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року № 320/13944/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Щавінського В.Р., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача-1 в частині неврахування до страхового стажу позивачу періоди його роботи з 01.01.1988 по 31.12.1999;

- зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком зарахувавши до його страхового стажу період його роботи з 01.01.1988 по 31.12.1999.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження (суддя Журавель В.О.).

Відповідно до частини першої статті 35 КАС України справа, розгляд якої розпочато одним суддею, повинна бути розглянута цим самим суддею, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

Згідно з частиною дев`ятою статті 31 КАС України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

На підставі розпорядження Київського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 №263-р/ка у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 у відставку на підставі Рішення Вищої ради правосуддя №949/0/15-23 від 03.10.2023 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку», проведено повторний автоматизований розподіл справи №320/10166/22, за результатами якого, головуючим суддею визначено Щавінського В.Р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 адміністративну справу прийнято до провадження та постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Позов мотивовано протиправністю неврахування відповідачем всіх періодів трудового стажу позивача, що призвело до протиправної відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем подано відзив на позов, згідно із яким позов не визнано. Зазначено, що оскільки позивач не набув встановленого законодавством страхового стажу, то підстави для призначення пенсії за віком відсутні. Також зазначено про правомірність неврахування періоду роботи із 01.01.1988 по 31.12.1999, з огляду на невірне зазначення прізвища позивача у наданій на підтвердження страхового стажу довідці.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Яготинським РВ ГУ МВС України в Київській області 08.02.2005.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою від 24.01.2023 про призначення їй пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 31.01.2023 №95 повідомило позивача про те, що йому відмовлено у призначенні пенсії через те, що до його страхового стажу не зарахований період роботи згідно довідки від 27.10.2020 №04-03/361, оскільки в ній прізвище ОСОБА_3 не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_4 , а також наявне скорочення по батькові.

Також у рішенні від 31.01.2023 №95 відповідач визнав страховий стаж позивача у розмірі 9 років 10 місяців 25 днів.

Позивач, вважаючи дії відповідачів щодо незарахування стажу роботи та відмови у призначенні пенсії протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-IV призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Частиною другою статті 26 Закону №1058-IV передбачено право на пенсію при відсутності страхового стажу визначеного частиною першою цієї статті Закону. Таке право мають особи, які досягли віку 63 року за умови наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року від 19 до 29 років.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою від 24.01.2023 про призначення йому пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, відповідач рішенням від 31.01.2023 №95 відмовив у призначенні вказаного виду пенсії, визнавши страховий стаж позивача у розмірі 9 років 10 місяців 25 днів.

Також вказаним рішенням не зараховано до загального трудового стажу позивача період роботи із 01.01.1988 по 31.12.1999, з огляду на невірне зазначення прізвища позивача у наданій на підтвердження страхового стажу довідці.

Отже, предметом позовних вимог у цій справі є визнання протиправним рішення від 31.01.2023 №95 щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача, а також зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача вказані періоди та призначити йому пенсію за віком.

Що стосується зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , дата заповнення 18.11.1980, та архівної довідки від 27.10.2020 №04-03/361, виданої комунальною установою «Яготинський районний трудовий архів» останній працював, зокрема, з 04.05.1988 по 14.09.2000 в дочірньому підприємстві «Київська Русь» на різного роду посадах.

Суд наголошує, що на момент внесення записів у спірні періоди з 1988 по 1999 рік діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162), відповідно до пункту 2.3 якої усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

29.07.1993 наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої від № 58 (далі Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція №162.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абзацу 8 пункту 2.14 Інструкції № 58 переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, які прийняття на роботу.

Разом із тим, згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, на яку покладений обов`язок внесення у трудову книжку належних записів, контроль за проставленням усіх підписів та печаток, в тому числі і при заведенні трудової книжки, та не може впливати на особисті права працівника.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

До того ж, слід відмітити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, суд наголошує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

У цьому випадку, записи про роботу позивача за спірні періоди завірені печатками та дають можливість відповідачу ідентифікувати роботодавця, встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнята на таку роботу.

Судом не встановлено недостовірності вказаних записів та трудової книжки в цілому, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Крім того, згідно архівної довідки від 27.10.2020 №04-03/361, виданої комунальною установою «Яготинський районний трудовий архів» позивач працював зокрема, з 1988 по 1999 в дочірньому підприємстві «Київська Русь».

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач безпідставно не врахував спірні періоди роботи позивача до його загального трудового стажу, який дає право на отримання пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 04.05.1988 по 31.12.1999 включно.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 3, 4, 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Таким чином, суд доходить висновку, що в даному випадку, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області слід зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення та виплати позивачу пенсії, з урахуванням висновків суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанції від 09.03.2023 №, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн. Відтак, враховуючи часткове задоволення позову, на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1432,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених для Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в рівних частинах.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 31.01.2023 №95 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 04.05.1988 по 31.12.1999 включно згідно його трудової книжки серії НОМЕР_2 та архівної довідки від 27.10.2020 №04-03/361, виданої комунальною установою «Яготинський районний трудовий архів».

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву від 24.01.2023 про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії, з урахуванням висновків суду.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області судовий збір у розмірі 716 грн. 00 коп. (сімсот шістнадцять гривень).

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Хмельницькій області судовий збір у розмірі 716 грн. 00 коп. (сімсот шістнадцять гривень).

7. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.