Справа № 440/4939/24
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2024 року м. ПолтаваСправа №440/4939/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому позивач просив скасувати постанову від 08.04.2024 про відкриття виконавчого провадження №74679197.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на протиправність та необґрунтованість спірної постанови, оскільки боржник вчиняв дії щодо добровільного виконання вимог виконавчого документа, внаслідок чого позивач вважав відсутніми підстави для стягнення з нього виконавчого збору.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 27-29/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що спірна постанова є правомірною, оскільки під час відкриття виконавчого провадження державний виконавець здійснює перевірку виконавчого документа лише щодо його відповідності вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження". За твердженням представника відповідача, виконавчий документ відповідав вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", підстав для повернення виконавчого документа стягувачу не було.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

Частиною четвертою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження №74299702 з виконання виконавчого листа від 12.01.2024 №440/11390/23, виданого Полтавським окружним адміністративним судом /а.с. 36-45/.

28.02.2024 державний виконавець прийняв у виконавчому провадженні №74299702 постанову про стягнення виконавчого збору, якою стягнув з ГУПФ України в Полтавській області виконавчий збір у розмірі 28400,00 грн /а.с. 31-32/.

08.04.2024 державний виконавець прийняв у виконавчому провадженні №74299702 постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" /а.с. 46-47/.

Того ж дня державний виконавець відкрив виконавче провадження №74679197 з виконання постанови від 28.02.2024 про стягнення виконавчого збору /а.с. 33-34/.

Не погодившись з цією постановою, позивач оскаржив її до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України /пункт 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження"/; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору (...) /пункт 5 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження"/.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У силу положень частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 названого Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою цієї статті визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів /абзац перший частини шостої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження"/.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір стосується правомірності постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Перевіряючи правомірність спірної постанови на відповідність вимогам до легітимності акта індивідуальної дії, що визначені частиною другою статті 2 КАС України, суд виходить з таких міркувань.

Перш за все, суд звертає увагу на те, що правомірність постанови державного виконавця від 28.02.2024 про стягнення з ГУПФ України в Полтавській області виконавчого збору у виконавчому провадженні №74299702 у розмірі 28400,00 грн не є предметом цього спору.

Так само позивач не надав суду доказів оскарження згаданої постанови державного виконавця та її скасування у визначеному законом порядку.

Тож відповідна постанова є чинною.

Закон України "Про виконавче провадження" зобов`язує державного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа разом із заявою стягувача про його примусове виконання вирішити питання про відкриття виконавчого провадження.

Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Постанова державного виконавця від 28.02.2024 про стягнення з ГУПФ України в Полтавській області виконавчого збору у виконавчому провадженні №74299702 є виконавчим документом.

Суд дослідив наявну у матеріалах справи копію постанови державного виконавця від 28.02.2024 про стягнення з ГУПФ України в Полтавській області виконавчого збору у виконавчому провадженні №74299702 та встановив, що вона відповідає вимогам до виконавчого документа, зазначеним у частині першій статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом; Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; юридичну особу - боржника припинено; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Наведений перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

У спірних відносинах визначені частиною четвертою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" підстави для повернення виконавчого документа стягувачу - відсутні.

Позивач не надав суду доказів, що свідчили б про добровільне виконання ним рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 у справі №440/11390/23 до відкриття виконавчого провадження №74299702 та, як наслідок, відсутність підстав для стягнення з нього виконавчого збору у силу приписів частини дев`ятої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державного виконавця від 08.04.2024 про закінчення виконавчого провадження №74299702 зазначено, що рішення суду у справі №440/11390/23 боржник виконав 21.03.2024, тобто після відкриття виконавчого провадження.

Факт подання ГУПФ України в Полтавській області апеляційної скарги на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 у справі №440/11390/23 після набрання цим рішенням суду законної сили, що встановив Другий апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 07.03.2024 у справі №440/11390/23 /а.с. 42/, не свідчить про наявність поважних причин невиконання судового рішення.

Інші доводи, що свідчили б про протиправність постанови державного виконавця від 08.04.2024 про відкриття виконавчого провадження №74679197 з виконання постанови від 28.02.2024 про стягнення виконавчого збору, в позовній заяві ГУПФ України в Полтавській області відсутні.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У силу частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З урахуванням наведеного суд зауважує, що право на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач не надав суду належних та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про невідповідність спірної постанови вимогам чинного законодавства.

Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ГУПФ України в Полтавській області повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн /а.с. 20/, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 22/.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення відповідачем судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови відмовити.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів після складення повного судового рішення.

Суддя Олександр КУКОБА