Справа № 520/6655/24
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
27 травня 2024 р. № 520/6655/24
Позивачка - ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Начальника Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вдовіної Тетяни Анатоліївни, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт - висновок від 26.02.2024 Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по не внесенню змін до актового запису про шлюб №1972 від 24.09.1992 у графі «національність» з «росіянка» на «вірменка»;
- зобов`язати суб`єкт владних повноважень - Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод та інтересів, за захистом яких було звернення до суду, у тому числі шляхом внесення змін до актового запису цивільного стану про зміну імені №6 від 26.02.1985 у графі «національність» з «росіянка»/«русская» на «вірменка», а також шляхом внесення змін до актового запису про шлюб №1972 від 24.09.1992 у графі «національність» з «росіянка»/«русская» на «вірменка».
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що під час вивчення витягів Державного реєстру актів цивільного стану громадян нею встановлено, що до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено запис про те, що вона має національність «росіянка», при цьому, наголосила на тому, що у свідоцтві про народження не зафіксовано про її відношення до національності росіян, а вказано про те, що мати позивачки - ОСОБА_2 є «руською», а не «росіянкою» («росіянка»). Зауважила, що відношення до національності вірмен зафіксовано як у свідоцтві про її народження, так і безпосередньо у актовому записі цивільного стану №1343 від 01.09.1965 у відповідній книзі реєстрації актів цивільного стану, а тому її національність вірменки є доведеною та відомою органу реєстрації актів цивільного стану. Тобто, перед Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ставилося не питання зміни національності на іншу, до якої вона не має відношення, а ставилося питання щодо відновлення її національності вірменки шляхом зміни актового запису цивільного стану у відповідній частині, що залишилося проігнорованим. З огляду на викладене, оскільки позивачка мала намір вільно обрати та відновити свою національність вірменки, тобто за своїм батьком вірменом, звернулася до відповідачів з відповідною заявою, за результатами якої їй відмовлено внести відповідний запис. Таким чином, на думку позивачки, висновок Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 20.03.2024 у справі відкрито спрощене провадження та запропоновано відповідачам надати відзив на позов, позивачу - відповідь на відзив.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі отримана відповідачами 22.03.2024, що підтверджується довідками про доставку листа в електронний кабінет відповідачів в системі "Електронний суд". Проте, у встановлений судом строк, відповідачі правом надати письмовий відзив на позовну не скористалися, клопотань про продовження строку надання відзиву на позовну заяву, визнання позову суду не надсилали.
За правилами ч. 6 ст. 162 КАС України визначено, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Позивачкою через канцелярію суду 06.05.2024 надані пояснення, в яких додатково аргументувала вимоги позовної заяви та долучено додаткові докази.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши викладені сторонами обставини справи та надані на їх підтвердження докази, суд прийшов до наступного.
З актового запису про зміну імені № 6 від 26.02.1985, складений Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Комінтернівський районний у місті Харкові відділ ДРАЦС), значиться ОСОБА_3 , після зміни імені ОСОБА_4 , національність росіянка.
Відповідно до актового запису про шлюб № 1972 від 24.09.1992, складений Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, значиться Храповицька, після шлюбу Єфремова, ОСОБА_5 , національність росіянка.
21.02.2024 позивачка звернулася до Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління з заявою, в якій просила внести зміни до всіх актових записів цивільного стану та до відповідних їм записів у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про ОСОБА_1 (раніше - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 ), де вказано про її національність, шляхом зміни записів про національність з «росіянка»/«русская» на «вірменка», для реалізації її права на обрання та відновлення національності на підставі ч.ч.1-2 ст.6 Закону України «Про національні меншини (спільноти)».
Відповідно до висновку Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.02.2024 позивачці відмовлено у внесенні змін до актового запису у зв`язку з відсутністю підстав.
Відповідач повідомив заявницю про те, що питання зміни національності не відносяться до компетенції органів державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки Указом Президента України від 27.01.1999 № 70/99 «Про зміни та визнання такими, що втратили чинність деяких актів Президента України» втратив чинність та відмінений Указ Президента України від 31.12.1991 «Про порядок зміни громадянами України національності». Якщо особа використала своє право згідно вищезгаданого Указу Президента України змінити національність, і це можна підтвердити витягом з форми №1 РС УДМС України, то в такому випадку можна подати заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання про зміну національності. Якщо ж особа не використала можливості змінити національність під час дії Указу Президента України з 1991 по 1999 роки, то на сьогоднішній день втрачена можливість підтвердити її національність, а також вирішувати питання про її зміну в актовому записі цивільного стану, оскільки паспорт громадянина України не передбачає внесення в цей документ відомостей про національність. (Постанова Верховної Ради України від 02.09.1993 за № 3423-XII «Про затвердження нової редакції Положення про паспорт громадянина України»).
Не погоджуючись з наведеним висновком, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 3 Закону України "Про національні меншини (спільноти) України" від 13.12.2022 №2827-IX (далі - Закон №2827-IX) визначено, що національна меншина (спільнота) України (далі - національна меншина (спільнота) - стала група громадян України, які не є етнічними українцями, проживають на території України в межах її міжнародно визнаних кордонів, об`єднані спільними етнічними, культурними, історичними, мовними та/або релігійними ознаками, усвідомлюють свою приналежність до неї, виявляють прагнення зберегти і розвивати свою мовну, культурну, релігійну самобутність.
Відповідно до статті 5 Закону №2827-IX права, свободи та обов`язки осіб, які належать до національних меншин (спільнот) громадянам України незалежно від етнічного походження, належності до національних меншин (спільнот) гарантуються рівні громадянські, політичні, соціальні, економічні, культурні та мовні права і свободи, визначені Конституцією України.
Особа, яка належить до національної меншини (спільноти), має також право на: самоідентифікацію; свободу громадських об`єднань та мирних зібрань; свободу вираження поглядів і переконань, думки, слова, совісті та релігії; участь у політичному, економічному та соціальному житті; використання мови національної меншини (спільноти); освіту, зокрема мовами національних меншин (спільнот); збереження культурної самобутності національної меншини (спільноти).
Згідно з ст. 6 Закону України №2827-IX кожний громадянин України має право вільно вирішувати, чи вважатися належним до національної меншини (спільноти) (кількох національних меншин (спільнот). Таке рішення або здійснення прав у зв`язку з цим не повинно завдавати шкоди такій особі. Ніхто не може бути примушений декларувати свій статус особи, яка належить до національної меншини (спільноти). У разі якщо в особи є потреба у користуванні правами, які гарантуються особам, які належать до національних меншин (спільнот), достатнім є висловлення бажання користуватися такими правами. Примушення громадянина України у будь-якій формі до визнання своєї належності, відмови або зміни своєї належності до національної меншини (спільноти) забороняється.
Згідно з приписами статті 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.
Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.
Відповідно до статті 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, ратифікованої Законом України від 09.12.1997 №703/97-ВР кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.
Відносини, пов`язані з діяльністю органів державної реєстрації актів цивільного стану проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням регулюються Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 №2398-VI (далі - Закон №2398-VI).
Статтею 2 Закону № 2398-VI передбачено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону №2398-VI відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.
Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.
Органи державної реєстрації актів цивільного стану, в контексті приписів частини 4 статті 6 Закону №2398-VI, видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.
Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України. (ч. 5 ст. 9 Закону №2398-VI).
Поряд з цим, приписами частини 1 статті 22 Закону №2398-VI Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.
За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.
У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.
Згідно частини 2 статті 22 Закону №2398-VI внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.
Частиною 6 статті 22 Закону №2398-VI визначено, що після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.
Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 за №96/5 затверджені Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила).
У відповідності до пункту 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.
Згідно пункту 1.7 розділу І Правил, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.
Положеннями пункту 2.12 розділу ІІ Правил визначено, що на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2.
У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.
Підпунктом 2.13.2 пункту 2.13 розділу ІІ Правил передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання передбачено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду.
Внесення змін до актових записів цивільного стану можливе також і в інших окремих випадках, якщо це не суперечить чинному законодавству України (пп. 2.13.12 п. 2.13 розділу ІІ Правил).
Згідно з підпунктом 2.16.7 пункту 2.16 зазначених Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.
Правила не містять окремих положень щодо зміни графи «національність» у актових записах.
Зі змісту позовних вимог, позивачка мала намір обрати та відновити свою національність вірменки за своїм батьком - вірменином.
На підтвердження приналежності ОСОБА_1 до вірменського походження позивачка надала копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 від 01.09.1965 НОМЕР_2 , батьками якої є ОСОБА_7 «вірменин» та ОСОБА_2 «русская» (мовою оригіналу).
З аналізу поданих позивачем документів існують підстави вважати, що батько позивачки - ОСОБА_7 за національністю є «вірменин». Відтак, вона не позбавлена права ідентифікувати себе за національністю батька.
Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31.12.1991 № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27.01.1999 № 70/99.
На даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.
При відмові у внесенні змін до актового запису відповідач зазначив, що питання зміни національності не відносяться до компетенції органів державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки Указом Президента України від 27.01.1999 № 70/99 «Про зміни та визнання такими, що втратили чинність деяких актів Президента України» втратив чинність та відмінений Указ Президента України від 31.12.1991. «Про порядок зміни громадянами України національності».
Проте, відсутність нормативно-правових актів, які встановлюють порядок зміни відомостей про національність в актових записах, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки саме Держава повинна забезпечити видання таких нормативно-правових актів. Більш того, таке право позивача прямо гарантоване статтею 6 Закону України "Про національні меншини в Україні".
Як зазначає позивачка, перед Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ставилося не питання зміни національності на іншу, до якої вона не має відношення, а ставилося питання щодо відновлення її національності вірменки шляхом зміни актового запису цивільного стану у відповідній частині
Так, відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 від 01.09.1965 НОМЕР_2 , матір`ю позивачка є ОСОБА_2 , із зазначенням національності - «русская» (мовою оригіналу).
Разом з тим, з актового запису про зміну імені № 6 від 26.02.1985, складений Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Комінтернівський районний у місті Харкові відділ ДРАЦС), значиться ОСОБА_3 , після зміни імені ОСОБА_4 , національність росіянка.
Відповідно до актового запису про шлюб № 1972 від 24.09.1992, складений Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, значиться Храповицька, після шлюбу Єфремова, ОСОБА_5 , національність "росіянка".
Отже, відповідно до вказаних записів визначено національність позивачки "росіянка", проте як вже вказувалося вище, батьками позивачки є ОСОБА_7 «вірменин» та ОСОБА_2 «русская» (мовою оригіналу). Так, слід відмити, що поняття "росіянка" не ототожнюється з поняттям "руська", якою визначено національність матері позивачки. При цьому, позивачка ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом від 07.05.2021 №006060282.
Слід зауважити, що в межах цієї справи суд не встановлює факту належності позивача до певної національності, а підтверджує наявність у позивача підстав для реалізації права вільного вибору національності одного з батьків, що потребує внесення змін до актового запису про зміну імені №6 від 26.02.1985, актового запису про шлюб №1972 від 24.09.1992.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану" від 07.07.1995 №12 суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків).
Тобто, при обмеженні права позивача приймати рішення щодо визначення власної національної приналежності, державним органом не було надано жодного обґрунтування, що є недопустимим.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності свого рішення щодо складення висновку про відмову внесення змін до актового запису цивільного стану.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч. 2 ст. 9 КАС України).
З метою ефективного захисту прав позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом скасування висновку Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.02.2024 та зобов`язання Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису цивільного стану про зміну імені №6 від 26.02.1985 у графі «національність» з «росіянка» на «вірменка», а також шляхом внесення змін до актового запису про шлюб №1972 від 24.09.1992 у графі «національність» з «росіянка» на «вірменка».
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова