Справа № 420/28399/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

24 травня 2024 року м. Одеса
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 № 420/28399/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести виплату ОСОБА_1 суми пенсії у розмірі 88474,95 (вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні дев`яносто п`ять копійок) гривень, що підлягали виплаті її чоловіку ОСОБА_2 на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 по справі № 420/1744/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року по справі № 420/5042/22, і залишилися недоодержаними ним у зв`язку з його смертю.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 02.04.2024, у зв`язку із чим 18.04.2024 Одеським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист.

07.05.2024 до суду від позивача надійшла заява в порядку статті 382 КАС України, в якій позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 по справі № 420/28399/23.

В обґрунтування заяви зазначено, що 03.05.2024 ОСОБА_1 отримала відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що рішення суду не виконано, в порушення права осіб з інвалідністю першої А групи на першочерговий розгляд заяв. За таких обставин вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області противоправними. Крім того, ОСОБА_1 була введена в оману працівниками головного управління пенсійного фонду України в Одеській області, що для отримання суми недоотриманої пенсії її чоловіка ОСОБА_2 їй необхідно звертатись до суду з питання заміни сторони виконавчого провадження, хоча статтею 61 Закон № 2262-ХІІ це не передбачено. Внаслідок чого ОСОБА_3 була вимушена неодноразово звертатись до суду за захистом своїх прав (справи № 420/2685/23, № 420/3408/23, № 420/3409/23, № 420/7730/23, № 420/8545/23, № 420/12286/23, №420/12623/23, № 420/23491/23, № 420/28397/23, № 420/28399/23, № 420/31748/23). Вже 8 разів суд став на бік ОСОБА_1 та визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. З вини працівників головного управління пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_1 кожного місяця недоотримує пенсію.

Ухвалою суду від 14.05.2024 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати до суду протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали обґрунтовані пояснення та докази вчинення дій, спрямованих на виконання рішення суду від 13.12.2023 № 420/28399/23 та підстави (пояснення) виплати пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

21.05.2024 до суду від ГУ ПФУ в Одеській області надійшли пояснення, згідно з якими Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 по справі № 420/28399/23, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2024, ОСОБА_1 09.06.2023 проведено нарахування пенсії у розмірі 88474,95 (вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні дев`яносто п`ять копійок) гривень, що підлягали виплаті її чоловіку ОСОБА_2 на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 по справі № 420/1744/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року по справі № 420/5042/22, і залишилися недоодержаними ним у зв`язку з його смертю.

Сума недоотриманої пенсії за періоди з 01.09.2019 по 30.04.2021 склала 20821,50 грн, з 01.04.2019 по 31.05.2021 склала 58333,20 грн., з 01.03.2022 по 31.07.2022 склала 9320,25 грн. та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації.

Відповідно до статті 8 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 121 Бюджетного кодексу України за порушення бюджетного законодавства винні особи несуть відповідальність згідно із законом.

Кошти Державного бюджету України включаються до бюджету Пенсійного фонду України в обсягах, визначених законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачено у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду.

Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня.

Кабінетом Міністрів України бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджено.

Тому Головне управління на сьогодні діє на підставі тимчасового розпису доходів і видатків Пенсійного фонду України на 2 квартал 2024 року, яким не передбачені кошти на виплати за рішенням суду. Станом на 20.05.2024 за рахунок виділеного Пенсійним фондом України фінансування Головним управлінням здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з датою набрання рішеннями законної сили по 20.09.2020 включно.

Листом Головного управління від 20.05.2024 № 1500-0503- 5/75412 здійснено запит до Пенсійного фонду України щодо сформування бюджетного запиту для виділення коштів з Державного бюджету України з метою виплати за постановою суду по справі № 420/28399/23.

З огляду на те, що Головним управлінням включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії (станом на 20.05.2024 за № 670973), останнє вважає, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Вказана позиція підтверджується постановою Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а та встановлено в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2021 по справі № 420/5689/20.

Проведення такої виплати не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що надійшли від сплати єдиного внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Таким чином, на переконання боржника ГУ ПФУ в Одеській області, покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Виплата нарахованої недоотриманої пенсії в загальній сумі 88474,95 грн буде здійснена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України.

За приписами положень статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, що забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Судом можуть бути вжиті заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.

При цьому, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

У даному випадку, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 по справі № 420/28399/23, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2024, ОСОБА_1 09.06.2023 проведено нарахування пенсії у розмірі 88474,95 (вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні дев`яносто п`ять копійок) гривень, що підлягали виплаті її чоловіку ОСОБА_2 на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 по справі № 420/1744/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року по справі № 420/5042/22, і залишилися недоодержаними ним у зв`язку з його смертю. Сума недоотриманої пенсії за періоди з 01.09.2019 по 30.04.2021 склала 20821,50 грн, з 01.04.2019 по 31.05.2021 склала 58333,20 грн., з 01.03.2022 по 31.07.2022 склала 9320,25 грн. та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації. Листом Головного управління від 20.05.2024 № 1500-0503-5/75412 здійснено запит до Пенсійного фонду України щодо сформування бюджетного запиту для виділення коштів з Державного бюджету України з метою виплати за постановою суду по справі № 420/28399/23.

Викладене свідчить про те, що відповідач фактично не виконує рішення суду про виплату нарахованої недоотриманої пенсії в загальній сумі 88474,95 грн, яке набрало законної сили, а тому наявні законні підстави для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено п. 1 ст. 1 Першого протоколу.

Згідно з рішенням у справі «Лізанець проти України» від 31.05.2007 р. (заява № 6725/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (рішення у справі «Метаксас проти Греції», № 8415/02, п. 19, від 27.05.2004 р.).

У рішенні «Іммобільяре Саффі проти Італії» (заява № 22774/93, п. п. 63, 66) ЄСПЛ доходить висновку, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку наведеним заявником обставинам, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для встановлення пенсійному органу строку для надання звіту про виконання рішення суду. При цьому суд акцентує увагу, що боржнику необхідно вчинити дії, спрямовані на реальне, дійсне та своєчасне виконання остаточного і обов`язкового судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 119 КАС України строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства.

Таким чином, беручи до уваги бездіяльність відповідача у виконанні рішення суду, суд вважає за необхідне встановити строк для суб`єкта владних повноважень на виконання судового рішення та подання відповідного звіту до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області місячний строк для подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 по справі № 420/28399/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк