Справа № 380/1453/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 рокусправа № 380/1453/24
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом приватного підприємства ЛЕОПОЛІСБУД до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява приватного підприємства ЛЕОПОЛІСБУД , місцезнаходження: 79022, м. Львів, вул. Городоцька, 172 до Львівської митниці , місцезнаходження: Україна, 79000, Львівська область, місто Львів, вул. Костюшка Т., будинок 1, у якій просить суд:

- визнати протиправним і скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № /2023/900758/2 від 24.07.2023;

- визнати протиправним і скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № /2023/900917/2 від 24.08.2023;

- визнати протиправним і скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № /2023/900936/2 від 29.08.2023;

- визнати протиправним і скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № /2023/900939/2 від 29.08.2023;

- визнати протиправним і скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № /2023/901024/2 від 14.09.2023;

- визнати протиправним і скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № /2023/901075/2 від 25.09.2023;

- визнати протиправним і скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № /2023/901092/2 від 29.09.2023;

- визнати протиправним і скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № /2023/901305/2 від 16.11.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПП «Леополісбуд» (далі позивач, приватне підприємство) здійснює діяльність у сфері оптової торгівлі будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Під час здійснення своєї діяльності позивач на підставі зовнішньоекономічних контрактів імпортував партії керамічної плитки. Одним із таких є: Договір (Контракт) між ПП «Леополісбуд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ceramika Color» № 09/СС/2015/ UA від 12.05.2015 (далі Договір «Ceramika Color»).

На виконання Договору позивач здійснив поставку 8 партій товарів та їх подальше митне оформлення. У період з 24.07.2023 по 16.11.2023 Львівська митниця (далі відповідач, Митниця) прийняла наступних 8 рішень про коригування митної вартості товарів: № UA209000/2023/900758/2 від 24.07.2023; № UA209000/2023/900917/2 від 24.08.2023; № UA209000/2023/900936/2 від 29.08.2023; № UA209000/2023/900939/2 від 29.08.2023; № UA209000/2023/9001024/2 від 14.09.2023; № UA209000/2023/9001075/2 від 25.09.2023; № UA209000/2023/9001092/2 від 29.09.2023; № UA209000/2023/9001305/2 від 16.11.2023.

На думку позивача, відповідач безпідставно здійснив коригування митної вартості задекларованого ним товару, внаслідок чого митна вартість товару зросла. Звертає увагу на те, що основним методом визначення митної вартості товарів є визначення такої за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм Митного кодексу України. Зазначає, що заявлена позивачем митна вартість підтверджується інвойсом, платіжними дорученнями про сплату повної вартості товару, прайс-листом, калькуляціями ціноутворення, тощо. Зауваження митного органу щодо розбіжностей та неповноти інформації є безпідставними та не свідчать про неповноту чи недостовірність відомостей щодо митної вартості імпортованих товарів, що вказані у поданих документах. Позивач вважає, що інформація щодо митної вартості іншого товару, відмінного від задекларованого позивачем, не могла слугувати підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

З огляду на викладене, позивач вважає рішення відповідача про коригування митної вартості протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

22.02.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару, відповідно до частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Під час здійснення митного контролю відповідач опрацював інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання встановлено, тотожні порушення при поданні кожної з митних декларацій, а саме: у пункті 5.1 зовнішньоекономічного контракту від 12.05.2015 за №09/CC/2015/UA зазначено, що поставки будуть здійснюватись партіями на підставі письмових замовлень покупця, які повинні визначати асортимент і кількість товару у кожній поставці, а також умови сплати, транспортування та поставки. Замовлення декларантом до митного оформлення не надавались, а також в експортних деклараціях країни відправлення вартість товару не відповідає вартості товару що зазначена у інвойсах, чим порушено вимоги положень частини двадцять першої статті 58 Митного кодексу України.

18.03.2024 від представника позивача до суду надійшла відповідь відзив, в якому просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідь обґрунтована тим, що при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару, відповідно до частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України митний орган діяв з порушеннями законодавства, а твердження відповідача, викладені у відзиві не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 25.01.2024 суддя залишив позовну заяву без руху для усунення недоліків. У встановлений в ухвалі строк позивач недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою від 07.02.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 08.05.2024 суд відмовив у задоволенні клопотанні представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

12.05.2015 між ПП «Леополісбуд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ceramika Color» укладено Договір (Контракт) № 09/СС/2015/ UA від 12.05.2015 (далі Договір «Ceramika Color»).

На виконання Договору позивач здійснив поставку восьми партій товарів та їх подальше митне оформлення. У період з 24.07.2023 по 16.11.2023 Львівська митниця (далі відповідач, Митниця) прийняла наступних вісім рішень про коригування митної вартості товарів: № UA209000/2023/900758/2 від 24.07.2023;№ UA209000/2023/900917/2 від 24.08.2023; № UA209000/2023/900936/2 від 29.08.2023; № UA209000/2023/900939/2 від 29.08.2023; № UA209000/2023/9001024/2 від 14.09.2023; № UA209000/2023/9001075/2 від 25.09.2023; № UA209000/2023/9001092/2 від 29.09.2023; № UA209000/2023/9001305/2 від 16.11.2023.

Предметом Договору «Ceramika Color» є продаж глазурованої керамічної плитки для облицювання стін та підлоги. Товар продається окремими партіями відповідно виставленим Продавцем рахункам-фактурам (інвойсам), які є невід`ємною частиною відповідного договору (п. 1 параграфу 1 Договору «Ceramika Color»).

Загальна вартість контракту становить 2000000 Євро. Ціна товару включає упакування та маркування відповідного товару (п. 1-2 параграфу 2 Договору «Ceramika Color»). Ціни на окремі товари глазурованих керамічних плиток для облицювання стін та підлоги визначаються у рахунках-фактурах (інвойсах) (п. 2.3 параграфу 2 Договору «Ceramika Color»).

Сторони у пункті 4 параграфу 5 Договору «Ceramika Color» визначили, що поставка здійснюватиметься на підставі Інкотермс 2010 на базі FCA-Копаніни, Польща. Поставка за договором буде здійснюватися узгодженими сторонами партіями на основі письмових замовлень Покупця, надісланих Продавцю. Замовлення міститимуть ассортимент, кількість товару та спосіб оплати, особливості транспортування та умови поставки (п. 5.1 параграфу 5 Договору «Ceramika Color»).

Положення з приводу формування та визначення ціни товару наведені у параграфі 4 «Умови оплати» Договору «Ceramika Color». Так, ціни виробів встановлені в євро. Ціна за товар, кількість та асортимент вказуються у рахунку-фактурі на кожну партію товару окремо. За загальним правило, форма оплати за договором - передоплата (пункт 1, 2 параграфу 4 Договору «Ceramika Color»).

Позивач при митному оформленні надавав митну декларацію та документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості товарів та її елементів, зокрема фактурну вартість та витрати на транспортування товару. Вбачаючи неточності у наданих документах, Митниця надсилала позивачу вимоги про надання додаткових документів. Зміст цих вимог, здебільшого зводився до загального відтворення усього переліку документів, що можуть підтверджувати заявлену митну вартість товару, та який передбачений приписами статті 53 МК України.

У відповідь позивач надавав додаткові документи, а також письмову відповідь, у якій перелічував усі подані ним документи й зазначав, що жодних інших документів у нього немає, просив прийняти заявлений розмір митної вартості товару. Після отриманих додаткових документів, Митниця не погоджувалась із заявленою митною вартістю товарів та приймала рішення про коригування митної вартості товару. Усі рішення вмотивовані наступними аргументами:

- у пункті 5.1 зовнішньоекономічного контракту від 12.05.2015 за № 09/CC/2015/UA зазначено, що поставки будуть здійснюватись партіями на підставі письмових замовлень покупця, які повинні визначати асортимент і кількість товару у кожній поставці, а також умови сплати, транспортування та поставки. Замовлення декларантом до митного оформлення не надавались;

- в експортних деклараціях країни відправлення вартість товару не відповідає вартості товару що зазначена у інвойсах.

На підставі таких аргументів відповідач вважав, що існує невідповідність у поданих документах та відсутні належні відомості, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. Після проведених консультацій із декларантом Митниця застосувала метод коригування митної вартості « 2б», за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів

Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900758/2 від 24.07.2023.

Позивач надав до митного оформлення митну декларацію, у якій зазначив наступні відомості:

Опис товару №1: «Плитка керамічна … для облицювання стін та підлоги» торговельної марки «Ceramika Color» площею 1411,2 м.кв.;

Митна вартість товару №12623,67 EUR або 513 332,57 грн за офіційним курсом.

Митна вартість товару складаються з:

Фактурної вартості товару №1: 12 134,89 EUR; Загальна фактурна вартість товару становить 13 197,53 EUR або 536 656,53 грн. за офіційним курсом.

Витрат на транспортування товару (код 10): 20 000,00 грн.

На підтвердження фактурної вартості товару позивач надав інвойс FEX/00010/07/23 від 18.07.2023.

На підтвердження транспортних витрат позивач надав, рахунок-фактуру СФ-0700022 від 19.07.2023 а також CMR б/н від 20.07.2023.

Митниця, дослідивши документи, додані позивачем до митної декларації, надіслала позивачу вимогу, якою відповідно до статті 53 Митного кодексу України просила надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару.

Після розгляду усього наданого пакету документів, Митниця не погодилась із заявленою позивачем митною вартістю товарів та прийняла Рішення про коригування митної вартості № UA209000/2023/900758/2 від 24.07.2023.

У своєму рішенні Митниця висловила зауваження, зазначені вище (щодо замовлень на поставку товару); (щодо розбіжності в фактурній вартості між експортною декларацією та комерційним інвойсом).

На підставі методу 2б джерелом коригування митної вартості для товару №1 стала вартість товару за МД № UA209170/2023/39667 від 23.05.2023 року, у розмірі 0.6701 дол.США/кг.

В результаті такого встановлено відкориговану митну вартість на рівні 13 117,81 EUR для товару №1.

В подальшому відповідач прийняв картку відмови та здійснено випуск у вільний обіг товарів на підставі положення частини сьомої статті 55 Митного кодексу України за ВМД ІМ 40 ДЕ № 23UA06U3, згідно з якою сплачено заставу грошових коштів у відповідності до розрахованої відповідачем нової митної вартості і додатково нараховано 4018,80 грн митних платежів (20% ПДВ на загальну суму 4018,80 грн (код 028).

Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900917/2 від 24.08.2023.

Позивач надав до митного оформлення митну декларацію, у якій зазначив наступні відомості:

Опис товару №1: «Плитка керамічна … для облицювання стін та підлоги» торговельної марки «Ceramika Color» площею 1367,64 м2;

Митна вартість товару №1: 12 773,03 EUR або 508 476,42 грн. за офіційним курсом.

Митна вартість товару складаються з:

Фактурної вартості товару №1: 12 272,04 EUR; Загальна фактурна вартість товару становить 12 530,19 EUR або 498 809,32 грн. за офіційним курсом.

Витрат на транспортування товару (код 10): 20 000,00 грн.

На підтвердження фактурної вартості товару позивач надав інвойс FEX/00007/08/23 від 17.08.2023.

На підтвердження транспортних витрат позивач надав, рахунок-фактуру СФ-0700047 від 21.08.2023 а також CMR б/н від 21.08.2023.

Митниця, дослідивши документи, додані позивачем до митної декларації, надіслала позивачу вимогу, якою відповідно до статті 53 Митного кодексу України просила надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару.

Після розгляду усього наданого пакету документів, Митниця не погодилась із заявленою позивачем митною вартістю товарів та прийняла Рішення про коригування митної вартості № UA209000/2023/900917/2 від 24.08.2023.

У своєму рішенні Митниця висловила зауваження, зазначені вище (щодо замовлень на поставку товару); (щодо розбіжності в фактурній вартості між експортною декларацією та комерційним інвойсом).

На підставі методу 2б джерелом коригування митної вартості для товару №1 стала вартість товару за МД № UA209230/2023/79851 від 27.07.2023 року, у розмірі 0,6709 дол.США/кг.

В результаті такого встановлено відкориговану митну вартість на рівні 13 161,76 EUR для товару № 1.

В подальшому відповідач прийняв картку відмови та здійснено випуск у вільний обіг товарів на підставі положення частини сьомої статті 55 Митного кодексу України за ВМД ІМ 40 ДЕ № 23UA32U6, згідно з якою сплачено заставу грошових коштів у відповідності до розрахованої відповідачем нової митної вартості і додатково нараховано 3046,13 грн митних платежів (20% ПДВ за кодом 028).

Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900936/2 від 29.08.2023.

Позивач надав до митного оформлення митну декларацію, у якій зазначив наступні відомості:

Опис товару №1: «Плитка керамічна … для облицювання стін та підлоги» торговельної марки «Stargres» площею 108 м2;

Опис товару №2: «Плитка керамічна … для облицювання стін та підлоги» торговельної марки «Ceramika Color» площею 1269,3 м2;

Митна вартість товару №1: 1159,37 EUR або 45 801,13 грн. за офіційним курсом.

Митна вартість товару №2: 11 738,09 EUR або 463 714,44 грн. за офіційним курсом.

Митна вартість товару складаються з:

Фактурної вартості товару №1: 1107,00 EUR;

Фактурної вартості товару №2: 11 284,98 EUR; Загальна фактурна вартість товару становить 12 558,63 EUR або 496 129,93 грн за офіційним курсом.

Витрат на транспортування товару (код 10): 20 000,00 грн.

На підтвердження фактурної вартості товару позивач надав інвойс FEX/00013/08/23 від 25.08.2023.

На підтвердження транспортних витрат позивач надав, рахунок-фактуру 294 від 25.08.2023 а також CMR б/н від 25.08.2023.

Митниця, дослідивши документи, додані позивачем до митної декларації, надіслала позивачу вимогу, якою відповідно до статті 53 Митного кодексу України просила надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару.

Після розгляду усього наданого пакету документів, Митниця не погодилась із заявленою позивачем митною вартістю товарів та прийняла Рішення про коригування митної вартості № UA209000/2023/900936/2 від 29.08.2023.

У своєму рішенні Митниця висловила зауваження, зазначені вище (щодо замовлень на поставку товару); (щодо розбіжності в фактурній вартості між експортною декларацією та комерційним інвойсом).

На підставі методу 2б джерелом коригування митної вартості для товару №1 стала вартість товару за МД № UA100230/2023/11784 від 02.06.2023 року, у розмірі 0,6735дол.США/кг.; для товару №2 МД № UA209230/2023/79851 від 27.07.2023 року у розмірі 0,6709 дол.США/кг.

В результаті такого встановлено відкориговану митну вартість на рівні 1425,69EUR для товару № 1 та 12 193,78 EUR для товару № 2.

В подальшому відповідач прийняв картку відмови та здійснено випуск у вільний обіг товарів на підставі положення частини сьомої статті 55 Митного кодексу України за ВМД ІМ 40 ДЕ № 23UA34U8, згідно з якою сплачено заставу грошових коштів у відповідності до розрахованої відповідачем нової митної вартості і додатково нараховано 5707,27 грн митних платежів (20% ПДВ кодом 028).

Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900939/2 від 29.08.2023.

Позивач надав до митного оформлення митну декларацію, у якій зазначив наступні відомості:

Опис товару: «Плитка керамічна … для облицювання стін та підлоги» торговельної марки «Ceramika Color» площею 1404 м2;

Митна вартість товару: 13 055,86 EUR або 515 773,20 грн за офіційним курсом.

Митна вартість товару складається з:

Фактурної вартості: 12 549,60 EUR або 495 773,20 грн за офіційним курсом;

Витрат на транспортування товару (код 10): 20 000,00 грн.

На підтвердження фактурної вартості товару позивач надав інвойс FEX/00010/08/23 від 24.08.2023.

На підтвердження транспортних витрат позивач надав, рахунок-фактуру 293 від 25.08.2023 а також CMR б/н від 25.08.2023.

Митниця, дослідивши документи, додані позивачем до митної декларації, надіслала позивачу вимогу, якою відповідно до статті 53 Митного кодексу України просила надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару.

Після розгляду усього наданого пакету документів, Митниця не погодилась із заявленою позивачем митною вартістю товарів та прийняла Рішення про коригування митної вартості № UA209000/2023/900939/2 від 29.08.2023.

У своєму рішенні Митниця висловила зауваження, зазначені вище (щодо замовлень на поставку товару); (щодо розбіжності в фактурній вартості між експортною декларацією та комерційним інвойсом).

На підставі методу коригування 2б джерелом коригування митної вартості стала вартість товару за МД № UA209230/2023/79851 від 27.07.2023 року, у розмірі 0.6709дол.США/кг.

В результаті такого було встановлено відкориговану митну вартість на рівні 13502,69EUR.

В подальшому відповідач прийняв картку відмови та здійснено випуск у вільний обіг товарів на підставі положення частини сьомої статті 55 Митного кодексу України за ВМД ІМ 40 ДЕ № 23UA93U6, згідно з якою сплачено заставу грошових коштів у відповідності до розрахованої відповідачем нової митної вартості і додатково нараховано 3532.45 грн. митних платежів (20% ПДВ кодом 028).

Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/9001024/2 від 14.09.2023.

Позивач надав до митного оформлення митну декларацію, у якій зазначив наступні відомості:

Опис товару №1: «Плитка керамічна … для облицювання стін та підлоги» торговельної марки «Ceramika Color» площею 1404,9 м2;

Митна вартість товару №1: 12910,74 EUR або 505 979,67грн за офіційним курсом.

Митна вартість товару складаються з:

Фактурної вартості товару №1: 12 400,91 EUR; Загальна фактурна вартість товару становить 12 607,61 EUR або 494 099,80 грн. за офіційним курсом.

Витрат на транспортування товару (код 10): 20 000,00 грн.

На підтвердження фактурної вартості товару позивач надав інвойс FEX/00001/09/23 від 07.09.2023.

На підтвердження транспортних витрат позивач надав, рахунок-фактуру СФ-0900006 від 11.09.2023 а також CMR б/н від 07.09.2023.

Митниця, дослідивши документи, додані позивачем до митної декларації, надіслала позивачу вимогу, якою відповідно до статті 53 Митного кодексу України просила надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару.

Після розгляду усього наданого пакету документів, Митниця не погодилась із заявленою позивачем митною вартістю товарів та прийняла Рішення про коригування митної вартості № UA209000/2023/9001024/2 від 14.09.2023.

У своєму рішенні Митниця висловила зауваження, зазначені вище (щодо замовлень на поставку товару); (щодо розбіжності в фактурній вартості між експортною декларацією та комерційним інвойсом).

На підставі методу коригування 2б джерелом коригування митної вартості стала вартість товару за МД № UA209230/2023/79851 від 27.07.2023 року, у розмірі 0.6709дол.США/кг.

В результаті такого було встановлено відкориговану митну вартість на рівні 13576,11EUR.

В подальшому відповідач прийняв картку відмови та здійснено випуск у вільний обіг товарів на підставі положення частини сьомої статті 55 Митного кодексу України за ВМД ІМ 40 ДЕ № 23UA84U1, згідно з якою сплачено заставу грошових коштів у відповідності до розрахованої відповідачем нової митної вартості і додатково нараховано 5233.30 грн. митних платежів (20% ПДВ кодом 028).

Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/9001075/2 від 25.09.2023.

Позивач надав до митного оформлення митну декларацію, у якій зазначив наступні відомості:

Опис товару №1: «Плитка керамічна … для облицювання стін та підлоги» торговельної марки «Ceramika Color / Ceramika Konskie» площею 1408,5 м2;

Митна вартість товару №1: 12 865,94 EUR або 500 459,38 грн за офіційним курсом.

Митна вартість товару складаються з:

Фактурної вартості товару №1: 12 353,92 EUR; Загальна фактурна вартість товару становить 13 003,32 EUR або 505 803,14грн за офіційним курсом.

Витрат на транспортування товару (код 10): 20 000,00 грн.

На підтвердження фактурної вартості товару позивач надав інвойс FEX/00007/09/23 від 20.09.2023.

На підтвердження транспортних витрат позивач надав, рахунок-фактуру 186/23 від 22.09.2023 а також CMR б/н від 21.09.2023.

Митниця, дослідивши документи, додані позивачем до митної декларації, надіслала позивачу вимогу, якою відповідно до статті 53 Митного кодексу України просила надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару.

Після розгляду усього наданого пакету документів, Митниця не погодилась із заявленою позивачем митною вартістю товарів та прийняла Рішення про коригування митної вартості № UA209000/2023/9001075/2 від 25.09.2023.

У своєму рішенні Митниця висловила зауваження, зазначені вище (щодо замовлень на поставку товару); (щодо розбіжності в фактурній вартості між експортною декларацією та комерційним інвойсом).

На підставі методу 2б джерелом коригування митної вартості для товару №1 стала вартість товару за МД № UA209230/2023/79851 від 27.07.2023 року , у розмірі 0.6709дол.США/кг.

В результаті такого було встановлено відкориговану митну вартість на рівні 13644,70EUR для товару № 1.

В подальшому відповідач прийняв картку відмови та здійснено випуск у вільний обіг товарів на підставі положення частини сьомої статті 55 Митного кодексу України за ВМД ІМ 40 ДЕ № 23UA66U8, згідно з якою сплачено заставу грошових коштів у відповідності до розрахованої відповідачем нової митної вартості і додатково нараховано 6058.46 грн. митних платежів (20% ПДВ кодом 028).

Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/9001092/2 від 29.09.2023.

Позивач надав до митного оформлення митну декларацію, у якій зазначив наступні відомості:

Опис товару №1: «Плитка керамічна … для облицювання стін та підлоги» торговельної марки «Ceramika Color» площею 1423,74 м2;

Митна вартість товару №1: 13 453,20 EUR або 518 678 грн. за офіційним курсом.

Митна вартість товару складаються з:

Фактурної вартості товару №1: 12 936,29 EUR; Загальна фактурна вартість товару становить 13 283,09 EUR або 512 120,24 грн. за офіційним курсом.

Витрат на транспортування товару (код 10): 20 000,00 грн.

На підтвердження фактурної вартості товару позивач надав інвойс FEX/00011/09/23 від 26.09.2023. На підтвердження транспортних витрат позивач надав, рахунок-фактуру 189/23 від 26.09.2023 а також CMR б/н від 25.09.2023.

Митниця, дослідивши документи, додані позивачем до митної декларації, надіслала позивачу вимогу, якою відповідно до статті 53 Митного кодексу України просила надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару.

Після розгляду усього наданого пакету документів, Митниця не погодилась із заявленою позивачем митною вартістю товарів та прийняла Рішення про коригування митної вартості № UA209000/2023/9001075/2 від 29.09.2023.

У своєму рішенні Митниця висловила зауваження, зазначені вище (щодо замовлень на поставку товару); (щодо розбіжності в фактурній вартості між експортною декларацією та комерційним інвойсом).

На підставі методу 2б джерелом коригування митної вартості для товару №1 стала вартість товару за МД № UA100230/2023/19771 від 25.09.2023 року. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

В результаті такого встановив відкориговану митну вартість на рівні 14 027,97 EUR для товару № 1.

В подальшому відповідач прийняв картку відмови та здійснено випуск у вільний обіг товарів на підставі положення частини сьомої статті 55 Митного кодексу України за ВМД ІМ 40 ДЕ № 23UA49U7, згідно з якою сплачено заставу грошових коштів у відповідності до розрахованої відповідачем нової митної вартості і додатково нараховано 4431.98 грн. митних платежів (20% ПДВ кодом 028).

Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/9001305/2 від 16.11.2023.

Позивач надав до митного оформлення митну декларацію, у якій зазначив наступні відомості:

Опис товару №1: «Плитка керамічна … для облицювання стін та підлоги» торговельної марки «Ceramika Color / Ceramika Konskie» площею 1412,84 м2;

Митна вартість товару №1: 12 757,64 EUR або 496 772,47 грн за офіційним курсом.

Митна вартість товару складаються з:

Фактурної вартості товару №1: 12 247,30 EUR; Загальна фактурна вартість товару становить 12 833,00 EUR або 499 706,75 грн за офіційним курсом.

Витрат на транспортування товару (код 10): 20 000,00 грн.

На підтвердження фактурної вартості товару позивач надав інвойс FEX/00004/11/23 від 09.11.2023.

На підтвердження транспортних витрат позивач надав, рахунок-фактуру № 210/23 від 10.11.2023 а також CMR б/н від 10.11.2023.

Митниця, дослідивши документи, додані позивачем до митної декларації, надіслала позивачу вимогу, якою відповідно до статті 53 Митного кодексу України просила надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару.

Після розгляду усього наданого пакету документів, Митниця не погодилась із заявленою позивачем митною вартістю товарів та прийняла Рішення про коригування митної вартості № UA209000/2023/9001305/2 від 16.11.2023.

У своєму рішенні Митниця висловила зауваження, зазначені вище (щодо замовлень на поставку товару); (щодо розбіжності в фактурній вартості між експортною декларацією та комерційним інвойсом).

На підставі методу 2б джерелом коригування митної вартості для товару №1 стала вартість товару за МД № UA209170/2023/85472 від 18.10.2023 року, у розмірі 0.6704дол.США/кг.

В результаті такого було встановлено відкориговану митну вартість на рівні 13351,34EUR для товару № 1.

В подальшому відповідач прийняв картку відмови та здійснено випуск у вільний обіг товарів на підставі положення частини сьомої статті 55 Митного кодексу України за ВМД ІМ 40 ДЕ № 23UA86U5, згідно з якою сплачено заставу грошових коштів у відповідності до розрахованої відповідачем нової митної вартості і додатково нараховано 4723.99 грн. митних платежів (20% ПДВ кодом 028).

Не погоджуючись з рішеннями відповідача щодо коригування митної вартості, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

і. Вихідні положення

Частина друга статті 19 Конституції України від 28.06.1991 № 254к/96-ВР визначає обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вказана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На підставі означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень,не перевищуючи їх.

У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Перевіряючи оскаржене рішення на предмет відповідності критеріям правомірності, суд зазначає наступне.

Суд здійснює перевірку юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржених рішень крізь призму положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи оскаржене рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Надаючи оцінку правомірності рішенню відповідача про коригування митної вартості товарів , суд виходить з наступного.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів регулюються, серед іншого Митним кодексом України у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - МК України).

Так, відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини другої вказаної статті Кодексу, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частина третя статті 57 МК України передбачає, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 згаданого Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Відповідно до статті 63 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 згаданого Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями згаданої статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях

Відсутність аналізу підстав, за яких митний орган дійшов висновку про коригування митної вартості, унеможливлює прийняття обґрунтованого рішення, адже вказані обставини є ключовими під час дослідження правомірності прийнятого митним органом рішення.

Відтак, надаючи правову оцінку застосуванню контролюючим органу резервного методу коригування митної вартості, суд повинен дослідити те, чи було дотримано умов, за яких митний орган повинен застосовувати методи визначення митної вартості під час коригування вартості, оскільки саме дотримання таких умов в поєднанні з належним обґрунтуванням необхідності їх застосування і є підтвердженням правомірності рішенням. Поряд з цим, порушення будь-якої умови, під час прийняття рішення, є підставою для визнання такого рішення протиправним та скасування.

За таких обставин суд повинен дослідити дотримання умов, за яких виник предмет спору. Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.10.2021 у справі № 140/947/20.

Відтак у вимірі спірних правовідносин суд вважає за доцільне проаналізувати наявність у митного органу підстав для витребування додаткових доказів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару.

iі. Аналіз обґрунтованості виставлення відповідачем вимоги про витребування додаткових документів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості

Стаття 49 МК України визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII згаданого Кодексу та згаданою главою.

Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частина перша статті 53 МК України визначає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та додаткових документів на вимогу митного органу наведено у статті 53 Митного кодексу України.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями частини четвертої вказаної статті визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.03.2021 у справі № 809/857/17.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Окрім цього, суд зауважує, що, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 810/3397/16 та від 18.08.2021 у справі №821/1050/17).

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.

Частиною другою статті 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17, згідно з яким декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

За таких обставин суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що тягар доказування заявленої митної вартості покладається на декларанта.

Резюмуючи надання оцінки наявності у відповідача підстав для витребування додаткових доказів, суд звертає увагу на те, що митний орган, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови чи терміни оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови чи терміни оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо порушення позивачем вимог митного органу щодо неподання документів, вказаних у пункті 5.1 зовнішньоекономічного контракту від 12.05.2015 р. за № 09/CC/2015/UA.

У Контракті вказано, що поставки будуть здійснюватись партіями на підставі письмових замовлень покупця, які повинні визначати асортимент і кількість товару у кожній поставці, а також умови сплати, транспортування та поставки. Відповідач зазначає, що замовлення до митного оформлення не подавались.

Суд зазначає, що замовлення (заявка) до Контракту не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару, оскільки у заявці може міститися лише інформація про кількість та асортимент товару, який замовляє господарюючий суб`єкт. Суд вважає за необхідне вказати, що така заявка не буде мати жодного значення для числових визначень митної вартості. Також суд наголошує, що на законодавчому рівні відсутнє визначення складових (реквізитів) заявки до зовнішньоекономічного контракту.

Як вже зазначав суд, стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються на підтвердження заявленої митної вартості, і серед того переліку немає заявок (замовлень) чи будь-яких інших попередніх документів. При цьому згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Суд висновує, що усі витрати на товар, які поніс позивач за частковим виконанням Контракту № 09/СС/2015/UA від 12.05.2015 включені у заявлену митну вартість. Окрім того до митного контролю було подано і зовнішньоекономічний договір; відповідні інвойси, та банківські документи щодо оплати товару, які по суті і виконували роль замовлення. На підтвердження витрат на транспортування товару позивач надав відповідачу договори про надання відповідних послуг із перевізниками, автотранспортні накладні (CMR), та відповідні рахунки-фактури щодо оплати наданих транспортних послуг.

Отже, подані декларантом документи підтверджують заявлену митну вартість товару.

Суд відхиляє аргументи відповідача щодо наявності розбіжності щодо ціни в експортних деклараціях країни відправлення та в комерційних інвойсах.

Щодо виявлених митним органом у спірних рішеннях розбіжностей у числовому значенні, зазначеному в експортних деклараціях, які не відповідають ціні товару, зазначеній в рахунках-фактурах, то суд зауважує, що митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.

Як уже зазначав суд, декларант до кожної митної декларації надав рахунки-фактури (інвойси), за якими здійснювалась відповідна операція. Так, рахунки-фактури є доказом операцій купівлі-продажу товарів або послуг та належать до групи документів, які є підставою для розрахунку податків за законодавством країни експорту.

Суд зазначає, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість. Суд зазначає, що будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.

При цьому у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару.

Відповідно до Керівництва із заповнення Єдиного адміністративного документа (далі - ЄАД), розроблене Генеральним Директоратом TAXUD (номер документу TAXUD/1619/08) графа 46 «статистична вартість» ЄАД має містити статистичну вартість. «Статистична вартість» означає вартість товарів на момент та у місці, де вони залишають територію країни - експортера - члена ЄС. Вона має базуватися на фактурній вартості товарів та має також включати допоміжні витрати, такі як транспорт, що відноситься до частини перевезення, яке проходить на статистичній території країни - члена ЄС, де відбувається експорт, а також витрати на митне оформлення товару у країні відправлення.

Відтак, фактурна (митна) вартість завжди є меншою за статистичну або може їй дорівнювати, оскільки до статистичної вартості входить фактурна вартість товару та витрати на транспортування.

Тож будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації, конвертованої в іншу валюту, ніж та, що визначена контрактом і у якій позивач здійснювала оплату товару, у цьому разі обумовлена застосуванням курсу валют, а не заниженням ціни товару згідно з первинними документами, виданими продавцем.

Отже, відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товарів, ознаки підробки та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товар.

З викладеного вбачається, що статистична вартість не є ані вартістю товару за договором, ані фактурною вартістю. Значення статистичної вартості є приблизним та теоретичним, а отже не може враховуватись митними органами України при визначенні фактурної вартості імпортованого товару.

Тобто, відповідач помилково ототожнив вартість товару за договором, вказану в рахунку-фактурі (інвойсі) зі статистичною вартістю, яка зазначена в декларації країни відправника. Вказані значення є різними, а тому їх порівняння є недоцільним.

Вказана обставина відповідачем жодними доказами не спростована.

iii. Щодо застосування резервного методу

Частина друга статті 55 МК України визначає, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Зазначені висновки випливають, зокрема, з приписів пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, за яким у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15, висловив позицію, згідно з якою у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Вказане узгоджується також із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.08.2021 у справі № 160/4944/19 та у постанові від 04.11.2021 у справі №120/2634/19-а.

Суд встановив, що у рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідач посилається на митні декларації, а саме:

- у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900917/2 від 24.08.2023 відповідач посилається на митну декларацію № UA 209230/2023/79851 від 27.07.2023 щодо товару № 1, а рівень митної вартості складає 0.6709 дол.США / кг, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів за методом 2б;

- у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900758/2 від 24.07.2023 відповідач посилається на митну декларацію № UA209170/2023/39667 від 23.05.2023 щодо товару № 1, а рівень митної вартості складає 0.6701 дол.США / кг, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів за методом 2б;

- у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900936/2 від 29.08.2023 відповідач посилається на митну декларацію митні декларації №UA100230/2023/11784 від 02.06.2023 щодо товару № 1, а рівень митної вартості складає 0.6735 дол.США / кг, та № UA209230/2023/79851 від 27.07.2023 щодо товару № 2, а рівень митної вартості складає 0.6709 дол.США / кг, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів за методом 2б;

- у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900939/2 від 29.08.2023 відповідач посилається на митну декларацію № UA209230/2023/79851 від 27.07.2023 щодо товару № 1, а рівень митної вартості складає 0.6709 дол.США / кг, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів за методом 2б;

- у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900393/2 від 22.06.2023 відповідач посилається на митні декларації № UA209230/2023/79851 від 27.07.2023 щодо товару № 1, а рівень митної вартості складає 0.6709 дол.США / кг, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів за методом 2б;

- у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/901075/2 від 25.09.2023 відповідач посилається на митну декларацію № UA209230/2023/79851 від 27.07.2023 щодо товару № 1, а рівень митної вартості складає 0.6709 дол.США / кг, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів за методом 2б;

-у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/901305/2 від 16.11.2023 відповідач посилається на митну декларацію № UA209170/2023/85472 від 18.10.2023 щодо товару № 1, а рівень митної вартості складає 0.6704 дол.США / кг, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів за методом 2б;

-у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/901092/2 від 29.09.2023 відповідач посилається на митну декларацію № UA100230/2023/19771 від 25.09.2023 щодо товару № 1, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів за методом 2б.

Аналіз оскаржених рішень свідчсить про те, що у них немає жодного обґрунтування пояснень про те, чи справді обрана митна декларація, як джерело коригування митної вартості, була сформована при поставці аналогічної партії товару та її обсягу. У межах спірних відносин позивач здійснював поставку керамічної плитки під торгівельними марками «Ceramika Color / Ceramika Konskie/Star Gres».

Проте відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару не зазначив про те, чи здійснювалась за митними деклараціямиджерелами коригування поставка також керамічної плитки під згаданими торговельними марками.

При цьому, саме лише формальне посилання на номер митної декларації та дату її прийняття не дає суду переконатися у правильності застосованого відповідачем додаткового методу коригування митної вартості товару. Так, із змісту оскаржених рішень не випливає, що коригування здійснювалося справді за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Суд також враховує і те, що коригування митної вартості товарів відповідачем містить посилання на те, що митна вартість аналогічного товару в митних деклараціях-джерелах коригування визначалась у дол. США/кг, в той час як основною валютою поставки та визначення митної вартості товару було євро. При цьому відкоригована в подальшому митна вартість товару визначалась саме в євро, а не в доларах.

З урахуванням викладеного, суд висновує про протиправність рішень відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900758/2 від 24.07.2023, №UA209000/2023/900917/2 від 24.08.2023, №UA209000/2023/900936/2 від 29.08.2023, №UA209000/2023/900939/2 від 29.08.2023, №UA209000/2023/9001024/2 від 14.09.2023, №UA209000/2023/9001075/2 від 25.09.2023, №UA209000/2023/9001092/2 від 29.09.2023, №UA209000/2023/9001305/2 від 16.11.2023, у зв`язку з чим такі необхідно скасувати.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до положень статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн.

18.03.2024 представник позивача подав до суду заяву про розподіл судових витрат, у якій просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Приватного підприємства «ЛЕОПОЛІСБУД» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000, 00 грн.

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, виходив з такого.

Стаття 132 КАС України визначає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд встановив, що правова допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правової допомоги укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням «ТІ ЕНД ТІ ПАРТНЕРС» № 516 від 26.01.2023.

Згідно з Актом про надання правової допомоги № 12 згідно з Договором про надання правової допомоги № 516 від 26.01.2023 позивачу надані такі види правничої допомоги:

1) підготовка, написання і подача позовної заяви - вартість 20000 грн;

2) підготовка, написання і подача відповіді на відзив - вартість 6000 грн.

Загальна вартість робіт за договором становить 26000,00 грн.

Факт оплати наданих послуг підтверджується рахунком на оплату № 12 від 15.03.2024.

Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити, що витрати на послуги, надані згідно з вказаним переліком на загальну суму 26000,00 грн не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та є явно завищеними, оскільки справа за своїм характером не є складною, не потребує значного часу на виконання відповідних робіт (надання послуг) та не є співмірною із обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн та стягнути такі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов приватного підприємства ЛЕОПОЛІСБУД до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900758/2 від 24.07.2023, №UA209000/2023/900917/2 від 24.08.2023, №UA209000/2023/900936/2 від 29.08.2023, №UA209000/2023/900939/2 від 29.08.2023, №UA209000/2023/9001024/2 від 14.09.2023, №UA209000/2023/9001075/2 від 25.09.2023, №UA209000/2023/9001092/2 від 29.09.2023, №UA209000/2023/9001305/2 від 16.11.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці , місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1 на користь приватного підприємства ЛЕОПОЛІСБУД , місцезнаходження: 79022, м. Львів, вул. Городоцька, 172 судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці , місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1 на користь приватного підприємства ЛЕОПОЛІСБУД , місцезнаходження: 79022, м. Львів, вул. Городоцька, 172 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі)грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович