Справа № 726/1069/24
Суддя: Асташев С. А.
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1069/24
Провадження №2-а/726/33/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

з участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови ЕНА № 1919550 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

У С Т А Н О В И В:

24.04.2024 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови ЕНА № 191955 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності у якому позивачка просить суд скасувати постанову серії ЕНА № 1919550 від 15.04.2024, винесену поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу.

Вказує, що не згідна із оскаржуваною постановою, оскільки вважає, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, так як суб`єктивна сторона правопорушення за статтею 121-3 КУпАП характеризується умисною формою вини, тобто особа, яка вчиняє такі дії, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Між тим, вважає, що відсутні жодні докази, які б свідчили про умисне чи також з необережності вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 121-3 КУпАП.

Також зазначає, що у разі виникнення несправностей, що забороняють експлуатацію транспортного засобу, водій має можливість керувати ним, хоча лише і для того аби рухатись якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту. Законодавством чітко передбачено для водія механізм правомірного вирішення несправності, що виникла у дорозі, шляхом її усунення.

Вважає, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення є незаконною і необґрунтованою, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з грубими порушеннями чинного законодавства.

Позивачка зазначає, що відповідачем не було забезпечено реалізацію її права на правову допомогу, чим грубо порушено конституційне право, адже на прохання надати можливість скористатися правовою допомогою - було відмовлено, отже вважає, що поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_3 була винесена постанова про адміністративне правопорушення з порушенням права скористатись юридичною допомогою. Розгляд справи на місці, без підготовки та не надання часу для звернення за правовою допомогою, подання документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, не тільки порушує її права, передбачені ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, але й призводить до того, що при винесенні постанови не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати.

Також позивач звертає увагу суду і на те, що будь-якої оцінки її доводам, зокрема стосовно того, що при виїзді вона перевіряла автомобіль та відповідно до візуального огляду, транспортний засіб був справним, в тому числі освітлювався задній номерний знак, а також з приводу можливих причин зникнення освітлення під час руху автомобіля та відсутності у цей час у мене можливості виявити відсутність освітлення у разі, якщо така дійсно була - поліцейський, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у справі не надав, лише обмежившись констатацією факту встановлення порушення п.2.9.в) ПДР під час керування транспортним засобом, опис якого зафіксовано в оскаржуваній постанові.

У своїй заяві від 20.05.2024 просила суд залучити Департамент патрульної поліції до участі у справі та стягнути із них судовий збір у випадку задоволення позовних вимог.

17 травня 2024 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 , надійшов відзив на адміністративний позов у якому останній просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Вказує, що 15.04.2024, приблизно о 22:04 інспектором взводу №1 роти № 4 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 , під час патрулювання було виявлено, що водій автомобіля Mazda 3 з д.н.з. НОМЕР_1 в с. Чагор вул. Спортивна, 15 керував транспортним засобом номерний знак якого не підсвічувався в темну пору доби, чим порушив пункт 2.9.в Правил дорожнього руху. Поліцейський представився позивачці, а встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, позивачці були роз`яснені її права як громадянина України, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та, відповідно до ч. 1 ст.283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП, винесено постанову по справі про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Зазначає, що єдино визначеною підставою для скасування постанови позивачка визначає те, що перед початком руху, нею було здійснено перевірку зовнішніх світлових приладів та встановлено їх справність, а підсвітка номерного знаку перестала працювати вже під час руху авто. Проте, жодних доказів стосовно даних тверджень до позову не додано.

Правомірність дій поліцейських та наявність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення, на думку представника відповідача, підтверджується наявним відеозаписом, здійсненим на нагрудний відеореєстратор поліцейського, де на часовому відрізку 0:00:30 позивачку обзнайомлено із причиною зупинки та правами особи, яка притягається до відповідальності, що зафіксовано на часовому відрізку 0:10:15 відеозапису. При цьому позивачка не заперечувала факту керування нею автомобілем із неосвітленим номерним знаком.

Таким чином, представник відповідача звертає увагу суду на те, що в діях позивачки є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а інспектор патрульної поліції мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, пред`явив законну та обґрунтовану вимогу щодо надання документів передбачених законодавством, ним дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів, а тому оскаржувана постанова серії ЕНА № 1919550 від 15.04.2024 року обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством.

Позовна заява ОСОБА_1 отримана судом 24.04.2024 та передана на розгляд головуючого судді Байцар Л.В.

Згідно із ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Байцар Л.В. від 26.04.2024 задоволено її заяву про самовідвід та передано адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови ЕНА №191955 по справі про притягнення до адміністративної відповідальності, до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу.

В подальшому, 26.04.2024, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, справу передано на розгляд головуючого судді Асташева С.А.

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 29.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 14 травня 2024 року, про що повідомлено сторони.

В подальшому, у зв`язку із ненадходженням відзиву на позов, судовий розгляд відкладено на 27 травня 2024 року.

Крім того, ухвалою суду від 20.05.2024 задоволено заяву позивачки та залучено до участі у справі як співвідповідача Департамент патрульно поліції.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог КАС України, що підтверджується наявними у справі повідомленнями.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги остання підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, з підстав у ньому зазначених.

Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не забезпечили участь представника у судове засідання, про поважні причини неявки суд не повідомили. Судом отримано відзив від представника позивача по суті справи.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, в силу ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи справу без участі сторін за наявними у справі доказами, перевіривши доводи, викладені у позові, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що 15.04.2024 інспектором 1 взводу 4 роти 1 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1919550 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП, за те, що остання, як водій, 15.04.2024 о 22:04:59 в с. Чагор вул. Спортивна, 15, керувала транспортним засобом Mazda 3 з д.н.з. НОМЕР_1 з неосвітленим номерним знаком, чим порушила п.2.9.в ПДР керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, перевернутим чи неосвітленим.

Вказаною постановою серії ЕНА № 1919550 від 15.04.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 гривень.

Відповідачем разом із відзивом долучено диск із відеозаписами з нагрудних (боді камер) поліцейських № 476982 (що вказаний у оскаржуваній постанові) та № 476533 (який фіксує аналогічного змісту обставини).

Із перегляду відеозаписів, наданих відповідачем, встановлено як 15.04.2024 о 21:57 під час патрулювання поліцейські виявляють транспортний засіб Mazda 3 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та зупиняють його. Поліцейський, підійшовши до авто, представився водію, повідомив про відеофіксацію розмови та повідомив причину зупинки, що у автомобіля не підсвічується номерний знак.

При цьому водійка одразу ж вказує про те, що усі лампочки перед виїздом світилися і така несправність могла виникнути у дорозі та про неї вона не знала. Чоловік, пасажир, вийшов із авто, щоб перевірити чи дійсно правопорушення мало місце та вказував поліцейським, що водійка у машині не могла знати про цю несправність, адже її видно лише позаду авто.

При цьому поліцейський при винесенні постанови не враховує жодні пояснення водійки та її пасажира, а також не реагує на прохання дати можливість доїхати декілька метрів додому та усунути несправність, а одразу ж переходить до винесення постанови.

О 22:06 водію, яким виявилася ОСОБА_1 повідомляють про те, що буде винесено постанову за ч.1 ст.121-3 КУпАП, роз`яснюють права та після пояснень останньої, що все світилося перед початком руху, поліцейський завершує розгляд справи та виносить постанову із якою о 22:12 ознайомлює ОСОБА_1 . Однак не погоджуючись із її змістом та діями поліцейських остання відмовляється отримати копію постанови та вказує про те, що буде оскаржувати такі дії.

Разом із тим, при перегляді відеозапису не вдалося з точністю встановити чи дійсно не підсвічувався номерний знак, а про таку не справність відомо лише зі слів учасників події.

Вирішуючи вказану справу суд керується наступними правовими нормами.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно із п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.9.в ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Так, статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 121-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення вимог законодавства щодо використання номерних знаків транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ч. 1 та ч.2 ст. 121-3 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч.2 ст. 222 КУпАП).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно із п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, у цьому провадженні не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Позивач заперечує факт порушення ним вимог ПДР і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП, вказує, що належних та допустимих доказів вчинення правопорушення матеріали справи не містять.

Суд зауважує, що оскаржувана постанова, у п.7 («до постанови додаються») містить посилання на відеозапис № 476982, як на доказ вчиненого порушення.

Однак, долучений разом із відзивом відеозапис не може беззаперечно підтвердити факт вчинення адміністративного правопорушення, оскільки відеозапис ведеться у темну пору доби, є нечітким та факт відсутності освітлення номерного знаку не був встановлений чітко на відео, а лише із розмов поліцейського та пасажира чоловіка, який вийшов із авто перевірити несправність (встановити те, що номерний знак на момент зупинки не освітлювався). Також ОСОБА_1 вказує про те, що не знала про цю несправність, оскільки перед початком руху всі лампочки працювали.

За відсутності фіксації об`єктивної сторони правопорушення, а саме: руху автомобіля в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, суд позбавлений можливості врахувати такий доказ як належний та допустимий на доведення вини особи у вчиненому правопорушенні.

Отже, зважаючи на те, що на відеозаписі відсутня належна фіксація факту вчинення адмінправопорушення, такий в даному випадку не є доказом вчинення правопорушення.

Інші докази порушення позивачем пп. "в" п.2.9 ПДР України в матеріалах справи відсутні, а одні лише висловлювання сторін з приводу порушення не можуть бути покладені за основу.

Крім того, відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала умисел на керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із пунктом 2.3 «а», «б» ПДР України перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

На підтвердження вчинення інкримінованого позивачем правопорушення відповідачем надано суду відеозапис з місця вчинення правопорушення, з якого вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , оскільки у керованому нею автомобілі не працювала підсвітка заднього номерного знаку. При цьому водійка одразу ж пояснила, що не знала про цю несправність, а коли виїжджала то все працювало, а ймовірно несправність виникла у дорозі.

На думку суду, той факт що номерний знак автомобіля під керуванням позивачки не освітлювався на момент зупинки працівниками поліції, не свідчить автоматично про наявність у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, оскільки не виключено що така несправність могла виникнути під час руху без відома позивачки, а докази того, що їй було відомо про не освітлення номерного знаку під час руху автомобіля в матеріалах справи відсутні.

Тим самим, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, належними та допустимими доказами не доведена.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача. Крім того, обвинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб`єктом владних повноважень в постанові, тобто в своєму рішенні, про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Позивачка зазначає про те, що вона Правил дорожнього руху не порушувала. В свою чергу, будь яких належних доказів, які б свідчили про інше відповідачем суду не надано, а в матеріалах справи як доказ наявна лише постанова, яка є предметом оскарження та відеозапис з боді-камер, що фіксує лише процес розгляду справи, однак факт порушення вимог ПДР із відеозапису із чіткістю встановити не виявилося за можливе.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Вказана правова позиція є обов`язковою для застосування судами при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

При цьому, суд погоджується з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві, з приводу того, що працівник поліції представився та провів розгляд справи із роз`ясненням прав та обов`язків особі, яка притягувалася до адміністративної відповідальності.

Проте встановлення доказів вчиненого не було забезпечено, при розгляді справи жодні докази не досліджувалися, а за наявності заперечень позивачкою факту вчиненого, за відсутності належних та допустимих доказів вчиненого правопорушення, суд позбавлений можливості дати оцінку наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Притягаючи позивачку до відповідальності, відповідач не встановив обставин з приводу того, чи була у позивачки можливість виявити таку несправність, перебуваючи за кермом автомобіля. Відповідач не встановив обставин з приводу того, чи давали змогу внутрішні прилади та обладнання автомобіля під час його руху з`ясувати позивачці обставини щодо несправності освітлення номерного знаку.

Крім того, суд враховує і те, що дане правопорушення не призвело до будь-яких негативних наслідків.

Згідно із п. 31.5 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у п. 31.4 цих Правил (зокрема щодо режиму роботи зовнішніх світлових приладів), водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконання вимог п. 9.9 і 9.11 цих Правил.

Тобто, відповідно до правил дорожнього руху, а саме пункту 31.4, є ряд несправностей транспортних засобів, що забороняють експлуатацію, але якщо є можливість усунути цю несправність на місці, то це не забороняє рух авто до місця постійної дислокації або на СТО.

Доказів того, що позивачка могла передбачити, що у неї під час руху виникне технічна несправність з освітленням номерного знаку і вона могла це виявити під час руху матеріали справи не містять. Навпаки пасажир чоловік просив дати можливість проїхати декілька метрів до місця зупинки та усунути таку несправність.

У своєму рішенні у справі «Алене де Рібермон проти Франції» від 10.02.1995, Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п.43 (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Таким чином в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Беручи до уваги вищенаведене, на думку суду, поліцейський діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, однак не з`ясував при розгляді справи про адміністративне правопорушення усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не дослідив усіх доказів та не долучив таких у суді, що свідчить про незаконність прийнятої ним постанови.

Тобто, працівником поліції, який діяв від імені відповідача не з`ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не подано до суду доказів, які підтверджують факт вчинення правопорушення позивачем, а тому спростувати пояснення позивачки немає можливості, і таким чином будь-які сумніви з приводу наявності вини особи трактуються на користь цієї особи.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, приймаючи до уваги, що місцевий загальний суд як адміністративний при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може прийняти лише одне з рішень, передбачених ч.3 ст.286 КАС України, суд приходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП щодо позивачки закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки це рішення ухвалюється на користь позивача, то відповідно до ст. 139 КАС України із Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею судові витрати у виді судового збору в розмірі 605,60 грн., які документально підтверджені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 55, 62 Конституції України, Правил дорожнього руху, Законом України «Про національну поліцію», ст.ст. 9, 121-3, 222, 245, 247, 251-252, 274, 280, 283, 288 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 20, 72, 77, 90, 139, 159, 205, 229, 241-246, 250, 255, 268, 286, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови ЕНА № 1919550 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1919550 від 15 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 (однієї тисячі сто дев`яносто) гривень 00 копійок скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (юридична адреса: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , понесені нею витрати на оплату судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя С. А. Асташев