Справа № 240/22957/23
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/22957/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

23 травня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2023 року позивач звернувся до суду з цим позовом і просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні та виплаті йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на умовах, визначених нормами ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати Головне управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області призначити йому пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах, визначених нормами ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити виплату його пенсії.

Відповідно до Житомирського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 14.06.2023 №03 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 із 07 травня 2023 року пенсію із зниженням пенсійного віку на п`ять років, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до його страхового стажу періоди із 01.05.2004 по 31.05.2004 та із 01.09.2004 по 31.07.2009.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 07.06.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 14.06.2023 №03 про відмову в призначенні пенсії позивачу.

У рішенні вказано: вік заявника 55 років, страховий стаж становить 22 роки 00 місяців 15 днів. Документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживає у зоні гарантованого добровільного відселення 06 років 08 місяців 06 днів. Заявник матиме право на призначення дострокової пенсії за віком за умови набуття 25 років страхового стажу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії та зазначило обставини, які вплинули на таке рішення.

Позивач, вважаючи відмову у призначенні пенсії необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору та з урахуванням вимог ст. 308 КАС України переглядає рішення суду лише у частині, яка оскаржується, з огляду на наступне.

Так, положеннями частини 1 статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ) встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відтак, основною умовою для призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є наявність підтвердженого факту проживання або роботи особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

При розгляді заяви позивача від 07.06.2023 про призначенні пенсії відповідачем визнається, що позивач станом на 01.01.1993 проживав у зоні гарантованого добровільного відселення 06 років 08 місяців 06 днів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у відзиві вказує, що позивач відповідно до п.2 ч.1 ст. 55 Закону №796 має право на зниження пенсійного віку та необхідного страхового стажу на 5 років, тобто для призначення пенсії за віком позивачу необхідно мати в наявності 25 років страхового стажу.

У рішенні від 14.06.2023 №03 про відмову у призначенні пенсії позивачу вказано "за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди".

Крім того, у відзиві Головного управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області зазначено: "Як вбачається з наданих Позивачем документів (зокрема, довідки форми ОК-5) та не заперечується Позивачем, за травень 2004 року та за вересень, жовтень, листопад, грудень 2004 року за Позивача не було сплачено страхові внески. Починаючи з січня 2005 та по серпень 2011 у довідці форми ОК-5 взагалі відсутні будь-які відомості про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески. Отже, не існує жодних правових підстав для зарахування Головним управлінням до страхового стажу періоду роботи, за який не сплачено страхові внески"

Згідно записів у трудовій книжці, що належить позивачу:

- запис №1: 01.05.1982 прийнятий на в колгосп імені "Куйбишева";

- запис №2: 25.06.1993 Колгосп імені "Куйбишева" перейменовано на КСП "Мединівське";

- запис №3: 06.03.2000 КСП "Мединівське" перейменовано на СТОВ "Мединівське";

- запис №4: 13.12.2005 СТОВ "Мединівське" перейменовано на ПОСП "Мединівське";

- запис №5: 31.07.2009 звільнено з роботи за власним бажанням.

Відповідно до довідки ПОСП "Мединівське №146 від 10.05.2023 ОСОБА_2 дійсно працював та являвся членом колгоспу Ім. "Куйбишева" з 01.05.1982 по 17.02.1993.

Згідно довідки ПОСП "Мединівське №147 від 10.05.2023 ОСОБА_2 дійсно працював в КСП "Мединівське" з 01.02.1993 по 31.07.2009.

З довідки Пенсійного фонду України вбачається, що індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (Форма ОК-5) за травень 2004 року, за вересень- грудень 2004 року за позивача не було сплачено страхові внески. Із січня 2005 по липень 2011 відсутня інформація про виплату заробітної плати та сплати страхових внесків.

За змістом статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058 від 09.07.2003 (далі - Закону №1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Нормами ч. 1 та ч. 2 ст. 20 Закону № 1058 встановлено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Приписами частини 3 статті 20 Закону № 1058 визначено, що у разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.

Частиною 10 ст. 20 Закону № 1058 передбачено, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Слід зазначити, що відсутність сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відбулось не з вини позивача.

Отже, несплата страхувальниками за позивача страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду України із зарплати позивача за відсутності його вини, не є підставою для відмови у зарахуванні позивачу стажу роботи за цей період.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником (роботодавцем) свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості зі сплати страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу для призначення пенсії позивачу вказаних періодів його роботи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірний період, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Несплата роботодавцем страхованих внесків до Пенсійного фонду України не має наслідком позбавлення позивача права на зарахування періодів його роботи: з 01.05.2004 по 31.05.2004, із 01.09.2004 по 31.07.2009, всього 5 років, до страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Відтак, відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача період його роботи з 01.05.2004 по 31.05.2004, із 01.09.2004 по 31.07.2009, не залежно від сплати страхових внесків.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог відповідно до статті 9 КАС України та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.05.2004 по 31.05.2004, із 01.09.2004 по 31.07.2009.

До страхового стажу позивача, відповідачем зараховано 22 роки 00 місяців 15 днів, а з урахуванням наявності підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.05.2004 по 31.05.2004, із 01.09.2004 по 31.07.2009 загальний стаж позивача складає більше ніж 27 років, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком.

За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової частини конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011.

Таким чином, позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення відповідача-2 є неправомірним, оскільки для призначення пенсії позивачу із зниженням пенсійного віку, як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, на час звернення (07.06.2023) мав 25 років страхового стажу, як одна із умов призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Положеннями частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем визнається, що позивач 07.05.1968 року народження, станом на дату звернення до відповідача із заявою від 07.06.2023 (вік заявника на дату звернення із заявою становив 55 років), має страховий стаж 27 років.

Станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії, його вік та наявний страховий стаж відповідав вимогам ст. 26 Закону №1058, з урахуванням права, встановленого нормою статті 55 Закону №796 на зменшенням пенсійного віку.

Отже, позивач станом на 07.06.2023 є особою, яка досягла пенсійного віку (з урахуванням встановлених судом дотримання позивачем умов, визначених у ст. 55 Закону №796) та має достатній страховий стаж.

Матеріалами справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення від 14.06.2023 №03 відповідно до законодавства про екстериторіальність. У свою чергу, позивач подав заяву та документи про призначення пенсії за віком за місцем свого проживання, після прийняття рішення про призначення пенсії позивачу, останній буде знаходитись на обліку саме в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке йому буде виплачувати пенсію, а тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фону України в Житомирській області призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Враховуючи викладене, наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання призначити пенсію.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.