Справа № 420/35965/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Лебедєвої Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Злогодуха О.А.,

представника позивача Срібної Я.І.,

представника відповідача Кришталевич В.М.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Глумакова Андрія Сергійовича, а саме: висновок щодо «негативного» оцінювання якості роботи прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік;

- визнати протиправним та скасувати рішення керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Глумакова Андрія Сергійовича, а саме: наказ керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону № 536к від 21.11.2023 року «Про затвердження висновку щодо оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону» в частині затвердження висновку щодо «негативного» оцінювання якості роботи прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону вчинити певні дії, а саме: повторно провести оцінювання якості роботи прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік, затвердити висновок з урахуванням встановлених судовим рішенням обставин, внести зміни до наказів керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону № 536к від 21.11.2023 року та № 556к від 04.12.2023 року;

- стягнути з Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані із розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу;

- в порядку ч. 1 ст. 382 КАС України зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону, у встановлений судом строк, подати до суду звіт щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду за адміністративним позовом ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працює в органах прокуратури з листопада 2011 року по теперішній час, послідовно обіймаючи різні посади, в тому числі адміністративні (сумарно понад 6 років, починаючи з березня 2017 року обіймав посади заступника керівника та керівника прокуратури) в органах військової, а на теперішній час спеціалізованої прокуратури. В 2021 році ОСОБА_1 успішно пройшов усі етапи переатестації прокурорів та згідно рішення Комісії з добору керівного складу органів прокуратури № 456 від 10.03.2021 року, наказом виконувача обов`язків керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону № 230 к від 15.03.2021 року, відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_1 призначено з 15.03.2021 року на адміністративну посаду керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону строком на п`ять років. Позивач має подяки та відзнаки, як від керівників прокуратури регіону так і від керівників інших відомств. За весь час проходження служби в органах прокуратури позивач не мав жодного дисциплінарного стягнення. За результатами річного оцінювання якості роботи ОСОБА_1 на посаді керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного у 2021 та 2022 роках діяльність останнього оцінено «позитивно».

Наказом Генерального прокурора № 74 від 17.03.2023 року внесено зміни до наказу Генерального прокурора № 66 від 05.02.2020 «Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур)» відповідно до яких пункт 2 Наказу № 66 від 05.02.2020 викладено в наступній редакції «Перейменувати юридичну особу «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону» (на правах обласної прокуратури) на юридичну особу «Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону» (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», а також пункт 2.2 викладено в наступній редакції «Скоротити у структурі та штатній чисельності спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (на правах обласної прокуратури) загальну штатну чисельність 228 одиниць та зарахувати їх до резерву Офісу Генерального прокурора з відповідним фондом заробітної плати». Адміністративна посада керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, яку ОСОБА_1 обіймав з 15.03.2021 року, була введена в штат органів прокуратури, безпосередньо до структури та штатної чисельності Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (на правах обласної прокуратури), Наказом Генерального прокурора № 3ш від 17.02.2021 року. Проте, відповідно до п. 5 Наказу Генерального прокурора № 14 ш від 17.03.2023 року, яким з 17.03.2023 року затверджено нову структуру та штатну чисельність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Наказ Генерального прокурора № 3 ш від 17.02.2021 року втратив чинність. Згідно нового штату затвердженого Наказом Генерального прокурора № 14 ш від 17.03.2023 року, з 17.03.2023 року посади керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в структурі та штаті органів прокуратури не існує. Натомість наказами Генерального прокурора № 75 від 17.03.2023 року та № 14 ш від 17.03.2023 року до структури та штатної чисельності Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (на правах обласної прокуратури), так само включено Білгород-Дністровську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони (на правах окружної прокуратури) з місцем розташування у м. Білгород-Дністровському Одеської області штатною чисельністю 11 посад, в тому числі відповідною посадою керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратуру у сфері оборони Південного регіону. Таким чином, позивач перебував на посаді керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону до 17.03.2023 року, а з 17.03.2023 року перебуває в резерві Офісу Генерального прокурора по теперішній час, оскільки на іншу посаду в органах прокуратури встановленим законом порядку не призначений. Відповідно до абз. 3 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про прокуратуру», до моменту прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачених законодавством для прокурорів.

30.10.2023 року керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 видано Наказ № 127 «Про проведення оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону», яким визначено проведення оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону відповідно до вимог Тимчасового положення № 503.

10.11.2023 року, на виконання Наказу № 127 ОСОБА_1 складено та подано відповідний «Звіт про оцінку якості роботи прокурора за 2023 рік», в якому відображено показники роботи у 2023 році, за період наявності відповідних повноважень прокурора (керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону з 01.01.2023 по 17.03.2023).

24.11.2023 року на особисту електрону пошту позивача з електронної пошти кадрового підрозділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшов електронний лист з вкладенням в якому містився витяг з наказу керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону № 536к від 21.11.2023 року «Про затвердження висновку щодо оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону» та витяг з додатку до вказаного наказу, а саме витяг з «Висновку щодо оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону» відносно ОСОБА_1 . Відповідно до Наказу № 536к та витягу з додатку до нього, за результатами оцінювання якості роботи прокурора за 2023 рік відносно ОСОБА_1 , керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 прийнято рішення про затвердження висновку щодо «негативного» оцінювання роботи прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік, як керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону. Позивач вважає, що враховуючи обсяг виконаної роботи на посаді керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (в межах наявності повноважень за вказаною посадою з 01.01.2023 по 17.03.2023), її ефективність, при дотриманні визначених пунктом 2.2. Тимчасового положення № 503 критеріїв оцінки якості роботи прокурорів, підстав для виставлення «негативної» чи «задовільної» оцінки не було.

Враховуючи відсутність, як в наказі керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону № 536к від 21.11.2023 року, так і в електронному повідомленні, будь яких обґрунтувань прийнятого рішення, 27.11.2023 року позивач подав керівнику Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону відповідний рапорт щодо перегляду прийнятого рішення.

Так, в поданому 27.11.2023 року рапорті, позивач просив: повідомити відомості щодо критеріїв на підставі яких за результатами оцінювання якості роботи прокурора за 2023 рік відносно ОСОБА_1 було виставлено оцінку «негативно» та надати копії підтверджуючих документів; переглянути «Звіт про оцінку якості роботи прокурора за 2023 рік» відносно ОСОБА_1 , виставити відповідну оцінку з урахуванням критеріїв визначених п. 2.2. Тимчасового положення, затвердженого Наказом Генерального прокурора № 503 від 30.10.2020 року та внести відповідні зміни до Наказу № 536к від 21.11.2023 року щодо результатів оцінювання відносно ОСОБА_1 .

За результатами розгляду вказаного рапорту, керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надано відповідь за вих. № 07- 6380 вих-23 від 29.11.2023 року, якою відмовлено в перегляді «Звіту про оцінку якості роботи прокурора за 2023 рік» відносно ОСОБА_1 . При цьому, жодних доводів та підтверджуючих документів, щодо дотримання визначених п. 2.2. Тимчасового положення № 503 критеріїв, при прийнятті рішення про затвердження «негативного» висновку щодо оцінювання якості роботи відносно прокурора ОСОБА_1 не надано.

В подальшому, за результатами оцінювання якості роботи прокурорів за 2023 рік керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону видано наказ № 556к від 04.12.2023 року «Про виплату прокурорам щорічної премії», яким визначено розмірі премії прокурорам якість роботи яких оцінено «позитивно» та «задовільно».

Позивач, наказ № 536к від 21.11.2023 року «Про затвердження висновку щодо оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону» в частині затвердження висновку щодо «негативного» оцінювання роботи ОСОБА_1 , вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що у свою чергу стало підставою для звернення до суд з вказаним адміністративним позовом.

Доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення, мотивовані наступним.

Позивач зазначає, що прийняття суб`єктом владних повноважень, з використанням своїх дискреційних повноважень, негативного рішення відносно певної особи, покладає обов`язок конкретного та чіткого обґрунтування суб`єктом владних повноважень підстав та мотивів прийняття такого рішення, яке б виключало можливість свавільного використання наданих суб`єкту повноважень. Тому, прийняття керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону рішення про затвердження висновку щодо «негативного» оцінювання якості роботи прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік, на думку позивача, є протиправним, оскільки відсутні законні підстави та мотиви для прийняття такого рішення.

Позивач вважає, що прийняте рішення є проявом цілеспрямованого незаконного матеріального тиску на нього з боку керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону та свідчить про свавільне використання наданих керівнику Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону повноважень та порушення визначених ст. 3, 16 Закону України «Про прокуратуру» засад незалежності прокурора. Крім того позивач, вказує, що безпідставне прийняття керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону рішення щодо затвердження «негативного» оцінювання якості роботи за 2023 рік, порушує його права на належне матеріальне забезпечення та отримання визначеної ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» щорічної премії.

Також, позивач наполягає на упередженості керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 при прийнятті рішень відносно нього та здійснення незаконного тиску на прокурора з використанням адміністративних повноважень.

Ухвалою від 25.12.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду належним чином завірених копії документів доданих до позову.

29.12.2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про усунення недоліків зазначених в ухвалі суду від 25.12.2023 року.

Ухвалою від 03.01.2024 року суд відкрив провадження в адміністративній справі та ухвалив розгляд справи №420/35965/23 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 02.02.2024 року.

19.01.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону 30.10.2023 року видано наказ № 127 «Про проведення оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону». Позивачем 10.11.2023 року подано звіт про оцінку якості роботи прокурора за 2023 рік (з 01 січня 2023 року по 17 березня 2023 року). За результатами оцінювання якості роботи прокурора безпосереднім керівником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 21.11.2023 року виставлена негативна оцінка. У подальшому наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 21.11.2023 року № 536к «Про затвердження висновку щодо оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону» затверджено на підставі поданих звітів висновки щодо оцінювання якості прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, згідно з п. 74 якого зазначена оцінка ОСОБА_1 «Негативна». згідно з п. 74 якого зазначена оцінка ОСОБА_1 «Негативна». Отже, ОСОБА_2 , як безпосередній керівник ОСОБА_1 (відповідно до положень Тимчасового положення № 503) та керівник Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону виставив позивачу оцінку та затвердив його звіт, тобто діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений приписами Тимчасового положення № 503. За наявності негативної оцінки преміювання ОСОБА_1 відповідно до вимог Тимчасового положення № 503 не є можливим.

Відповідач зауважує, що премія є виплатою індивідуального характеру, розмір якої залежить від особистого внеску та результатів роботи конкретно визначеного працівника, встановлення премії є диспозитивним правом, а не обов`язком керівника, яке реалізується останнім виходячи із якості роботи конкретного працівника, його продуктивності праці, результатів роботи та виплачується у межах коштів, передбачених у кошторисі на преміювання працівників за рік. Відтак, ОСОБА_2 вправі був надати свою оцінку з урахуванням особистого внеску ОСОБА_1 , виходячи з результатів та якості його роботи. Варто зазначити, що ані в Законі України «Про прокуратуру», ані в Тимчасовому положенні № 503 не містяться будь які нормативи (характеристики, вимоги), за яких має бути виставлена певна оцінка. Відтак, оцінка керівника ґрунтується на його внутрішньому переконанні, з огляду на особистий внесок, результати роботи прокурора, та відноситься до його дискреційних повноважень. Відповідач зазначає, що суд не має повноважень самостійно надавати власну оцінку роботі прокурора, оскільки це є виключним повноваженням керівників прокуратури. Керівник Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в межах наданих йому повноважень (передбачених Тимчасовим положенням № 503) самостійно обрав один із трьох можливих варіантів поведінки (оцінка якості роботи прокурора ОСОБА_1 позитивно, задовільно або негативно) та прийняв відповідне правомірне рішення (виставив негативну оцінку), яке не передбачає преміювання.

Щодо міркувань ОСОБА_1 з приводу відсутності будь-яких обґрунтувань прийнятого безпосереднім керівником рішення про негативну оцінку якості роботи позивача за 2023 рік, відповідач вважає, що указане міркування є необґрунтованим з огляду на те, що Закон України «Про прокуратуру», Тимчасове положення № 503 та затверджена ним форма звіту не вимагають обґрунтування виставленої оцінки або наведення підстав для її зміни. Тимчасове положення № 503 визначає, що саме безпосередній керівник зобов`язаний здійснити оцінювання та погодження звіту. При цьому, дискреційний характер вказаних положень полягає в праві безпосереднього керівника обрати вид оцінки (позитивна, задовільна або негативна). Так, керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону дотримано вимоги п. 2.1 та враховано п. 2.2 Тимчасового положення № 503, за результатами оцінювання якості роботи позивача виставлено одну із оцінок, які передбачені п. 2.4, та затверджено його звіт відповідно до п. 2.3. Тимчасового положення № 503.

Щодо міркувань ОСОБА_1 з приводу нібито упередженості керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 при прийнятті рішень відносно позивача, зокрема, з приводу прийняття керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону рішення про затвердження висновку щодо «негативного» оцінювання якості роботи ОСОБА_1 , порушення гарантій незалежності прокурора та здійснення незаконного тиску на прокурора з використання адміністративних повноважень, відповідач вказує наступне.

Так, позивачем 10.11.2023 року подано звіт про оцінку якості роботи прокурора за 2023 рік з 01 січня 2023 року по 17 березня 2023 року. Період, охоплений звітом ОСОБА_1 , зумовлений такими обставинами. Наказом Генерального прокурора від 17.03.2023 № 74 внесено зміни до наказу Генерального прокурора від 05.02.2020 № 66, якими зокрема перейменовано юридичну особу «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону (на правах обласної прокуратури) на юридичну особу «Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону» (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також зазначеним наказом у структурі та штатній чисельності скорочено загальну штатну чисельність 228 одиниць. Починаючи з 17.03.2023 року керівник Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_1 обіймає адміністративну посаду, не передбачену структурою та штатним розписом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Відповідно до наказу Генерального прокурора від 13.04.2023 року № 111 упродовж 1-9 травня 2023 року групою працівників Офісу Генерального прокурора проведено перевірку стану організації роботи на основних напрямах прокурорської діяльності у Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону за період 2022 року І кварталу 2023 року, за результатами якої виявлено ряд допущених недоліків та порушень на окремих напрямах діяльності, у тому числі закріплених за позивачем. Зокрема, керівник Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Немцев Є.Г. усупереч ст.ст. 2, 13 Закону України «Про прокуратуру», п.п. 1, 12, 19, 19.1, 23 наказу Генерального прокурора від 07.08.2020 № 365 «Про загальні засади організації роботи в органах прокуратури України», п.п. 1, 9.6, 9.8, 9.9, 9.16, 9.17, 44 наказом Генерального прокурора від 30.09.2021 № 309 «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні», п.п. 2.2, 2.3, 4.33 Інструкції про порядок складання звітності про роботу органів прокуратури, затвердженої наказом Генерального прокурора від 20.01.2021 № 11, п. 6 наказу Генерального прокурора від 21.08.2020 № 389 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави», п.п. 15.1, 15.2, 16.1 Генерального прокурора від 29.12.2021 № 400 «Про організацію діяльності прокурорів з протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах», ст. 5 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого 27.04.2017 Всеукраїнською конференцією прокурорів, своїх службових обов`язків, не забезпечив належну організацію роботи органу прокуратури та підпорядкованих працівників, ефективне виконання покладених на прокуратуру функцій, самостійне виконання, дієвий та ефективний контроль за виконанням підлеглими прокурорами вимог організаційно-розпорядчих актів, рішень нарад, завдань і доручень керівництва прокуратур вищого рівня, не організував належну роботу з питань розгляду звернень громадян, представництва інтересів держави в суді, нагляду за додержанням законів під час виконання покарань, не забезпечив належний контроль за станом досудового розслідування та судового розгляду ряду кримінальних проваджень, належну діяльність прокурорів у провадженні в частині організації слідства у розумні строки, проведення звірок із судами щодо фактичного надходження обвинувальних актів, допускав випадки не оскарження судових рішень в апеляційному порядку за наявності на те підстав, несвоєчасного інформування прокуратури вищого рівня про прийняті процесуальні рішення у контрольних провадженнях, не забезпечив законність укладання угод про визнання винуватості, що із врахуванням положень ч. 4 ст. 394 КПК України позбавило прокурора вищого рівня можливості апеляційного оскарження фактично незаконних судових рішень.

Указаний факт був предметом розгляду на оперативній нараді у керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, про що складено відповідний протокол оперативної наради від 22.05.2023 року. Як наслідок, на підставі висновків зазначеної перевірки у липні 2023 року до Комісії з розгляду звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади (далі Комісія), керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону скеровано звернення щодо неналежного виконання позивачем посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади. За результатами розгляду вказаного звернення Комісією прийнято рішення від 24.10.2023 № 07/1/1-14п-23, яким констатовано наявність порушень, допущених ОСОБА_1 на відповідних напрямках прокурорської діяльності, однак враховуючи те, що наведені факти не призвели до порушення прав і свобод громадян, Комісія дійшла висновку про недостатність підстав для звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади.

З урахуванням викладеного, зважаючи на наявність порушень і недоліків у роботі вказаного прокурора, 02.11.2023 за № 07-5982ВИХ-23 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів скеровано дисциплінарну скаргу про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. Рішенням від 10.11.2023 № 928дс-23 Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів відмовила у відкритті дисциплінарного провадження стосовно керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_1 з причин відсутності конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», вчиненого ОСОБА_1 . У свою чергу, про відсутність порушень, допущених прокурором ОСОБА_1 на відповідних напрямках прокурорської діяльності, Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів не зазначено.

З огляду на викладене, відповідач вказує, що під час виставлення позивачу безпосереднім керівником керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 негативної оцінки, окрім іншого, було враховано, що упродовж 2023 року позивач допускав порушення на відповідних напрямках прокурорської діяльності.

Також, відповідач вказує, що у силу положень Тимчасового положення № 503 оцінювання якості роботи прокурорів проводиться за календарний рік. Разом з цим, звіт про роботу ОСОБА_1 не містить відомостей щодо обсягу виконаної ним роботи у період з 18.03.2023 року до грудня 2023 року. Тому відповідач вважає, що міркування ОСОБА_1 з приводу нібито упередженості керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 при прийнятті рішень відносно позивача, порушення гарантій незалежності прокурора та здійснення незаконного тиску на прокурора з використання адміністративних повноважень є хибними та непідтвердженими жодними доказами.

Щодо міркувань позивача про нібито порушення його права стосовно належного матеріального забезпечення та отримання визначеної ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» щорічної премії, відповідач вказує, що підстави та порядок преміювання прокурорів передбачені ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та Тимчасовим положенням № 503 з урахуванням особистого внеску прокурора та результатів роботи за календарний рік. ОСОБА_1 подав звіт за свою роботу за 2,5 місяці з 12 передбачених Тимчасовим положенням № 503 (календарний рік). Якість виконаної прокурором роботи оцінюється за календарний рік, розмір щорічної премії розраховується виходячи з розміру суми посадового окладу прокурора, отриманого ним за відповідний календарний рік. Відповідно до положень п. 2.8 Тимчасового положення № 503 не проводиться оцінювання якості роботи прокурорів, увільнених від роботи у зв`язку з призовом на військову службу, відряджених до інших державних органів для участі в їх роботі на постійній основі, а також тих, які працюють в органах прокуратури менше 2 місяців. Тобто сама суть щорічної премії зводиться до того, щоб оцінити виконану прокурором роботу (за кількістю, якістю, ефективністю виконаних завдань, доручень, тощо) за відповідний календарний рік та за результатами оцінювання вирішити питання про наявність або відсутність підстав для преміювання. Премія є виплатою індивідуального характеру, розмір якої залежить від особистого внеску та результатів роботи конкретно визначеного працівника.

На підставі вище викладеного, відповідач вважає, що наказ керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 21.11.2023 № 536к «Про затвердження висновку щодо оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону» в частині затвердження негативного результату оцінювання якості роботи керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Немцева Є.Г. видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

24.01.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечує проти доводів відповідача та наполягає на задоволення позовних вимог позивача. Зокрема, представник позивача зазначає, що при оскарженні рішення керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону позивачем взагалі не ставилося під сумнів питання наявності в даному випадку у відповідача дискреційних повноважень. Натомість вказувалося саме на свавільне використання відповідачем своїх дискреційних повноважень, з метою продовження здійснення триваючого впродовж понад 7 місяців адміністративного тиску. Оскільки дискреція суб`єкту владних повноважень не є довільною та не має використовуватися свавільно. Заявлені позивачем вимоги не призводять до втручання суду в дискреційні повноваження відповідача, а лише дають можливість суду відповідно до ст. 2 КАС України перевірити: чи прийнято рішення суб`єктом владних повноважень з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації. Та поновити порушені права позивача у випадку встановлення факту не дотримання суб`єктом владних повноважень зазначених принципів. Належного обґрунтування немає не в оспорюваному рішенні керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, не у відповіді за зверненням ОСОБА_1 , ба більше навіть у відзиві на позовну заяву. Тобто, впродовж вже 3-х етапів (1- при безпосередньому прийнятті рішення суб`єктом, 2- при наданні відповіді позивачеві в період досудового врегулювання спору та 3- безпосередньо в період судового розгляду) відповідач не може навести обґрунтованих, допустимих та достовірних доводів щодо дотримання ним при прийнятті рішення відносно ОСОБА_1 принципів об`єктивності, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості); добросовісності; розсудливості, справедливості та рівності. Таких доводів не існує, бо в зазначених в позові обставинах відповідачем прийнято рішення з використанням наданих йому дискреційних повноважень не з метою, з якою ці повноваження йому надано, а саме задля продовження триваючого відносно позивача тиску (в даному випадку вже матеріального) з використанням наявних адміністративних повноважень.

Щодо посилання відповідача на проведення перевірки 1-9 травня 2023 року групою працівників Офісу Генерального прокурора стану організації роботи на основних напрямах прокурорської діяльності у Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону за період 2022 року І кварталу 2023 року, за результатами якої нібито виявлено ряд допущених недоліків та порушень на окремих напрямах діяльності позивача. По перше, з висновками щодо наявності порушень в діяльності позивача, викладеними працівниками Офісу Генерального прокурора в доповідній записці за результатами перевірки та продубльованими в Зверненні керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 до Комісії з розгляду звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади (далі за текстом Комісії), позивач категорично не погоджується. Свою позицію з приводу невідповідності зазначених представниками Офісу Генерального прокурора та керівником Спеціалізованої прокуратури порушень фактичним обставинам, ОСОБА_1 аргументовано відстоював безпосередньо при розгляді Звернення керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Глумакова А.С. Комісією. Зарезультатами розгляду вказаного Звернення та відповідних матеріалів 24.10.2023 року Комісією прийнято Рішення № 07/1/1-14п-23 про відсутність в діяльності ОСОБА_1 підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про прокуратуру», для звільнення з адміністративної посади. При цьому, відповідач (в особі керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону) вказане Рішення комісії встановленим порядком не оскаржував.

По-друге, нібито виявлені порушення, не спростовують обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги. Оскільки, з цього приводу впродовж 2023 року двома визначеними Законом України «Про прокуратуру» уповноваженими самостійними органами, а саме: Комісією з розгляду звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади та Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів фактично констатовано безпідставність, суб`єктивність та упередженість тверджень керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо неналежного виконання ОСОБА_1 своїх службових повноважень та допущення порушень в діяльності прокурора. Більше того, нібито виявлені порушення в основній своїй частині стосувалися діяльності прокуратури у 2022 року. Їх врахування при оцінюванні якості роботи прокурора за 2023 рік не допускається.

По-третє, посилання відповідача у відзиві на перевірку 1-9 травня 2023 року групою працівників Офісу Генерального прокурора стану організації роботи на основних напрямах прокурорської діяльності у Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону за період 2022 року І кварталу 2023 року є додатковим підтвердженням суб`єктивності ї упередженість останнього по відношенню до позивача ОСОБА_1 та прийняття у зв`язку із цим рішень з використанням адміністративних повноважень з порушенням принципів обґрунтованості, безсторонності (неупередженості); добросовісності; розсудливості; рівності перед законом; запобігання несправедливій дискримінації. Так, відповідно до відомостей, що містяться в Довідках та Доповідних записках Офісу Генерального прокурора, за результатами проведення комплексної перевірки в період 1-9 травня 2023 року, численні та системні порушення (знову таки на думку представників Офісу Генерального прокурора) маються в усіх прокуратурах: в Білгород-Дністровській, яку очолював ОСОБА_1 ; Одеській; Миколаївській; Кропивницькій; Херсонській. Проте, відповідне Звернення до Комісії керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 направлено лише відносно ОСОБА_1 .

Щодо твердження відповідача про подання ОСОБА_1 звіту за свою роботу за 2,5 місяці, а не за передбачених Тимчасовим положенням № 503 12 місяців (календарний рік), то на думку сторони позивача воно є маніпулятивним, оскільки ОСОБА_1 подано звіт відповідно до вимог Тимчасовим положенням № 503 саме за 2023 календарний рік. Наявні у звіті чисельні показники дійсно відображають результати роботи ОСОБА_1 в період з 01.01.2023 року по 17.03.2023 року, тобто період в якому позивач мав відповідні повноваження прокурора у кримінальних провадженнях та керівника прокуратури. Неможливість подальшого виконання ОСОБА_1 повноважень прокурора й керівника прокуратури впродовж року та відповідно неможливість збільшення чисельних показників відбулася не через дії останнього, а саме в наслідок умисних дій керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 , який відповідно до п. 2 Розділу XV Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури України, затвердженого Наказом Генерального прокурора № 25 від 10.02.2022 року, несе відповідальність за організацію кадрової роботи прокуратури. Саме ОСОБА_2 незважаючи на потребу в призначенні прокурорів, які перебувають в резерві Офісу Генерального прокурора, на посади у перейменованій прокуратурі, усвідомлюючи відсутність, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та трудового законодавства, законних підстав для звільнення таких осіб з займаних посад або їх призначення на інші посади (не відповідні раніше обійманим посадам), всупереч пункту 9 розділу IV Положення № 25, мотивоване клопотання Генеральному прокурору про призначення (перепризначення) ОСОБА_1 не подав. Натомість подав Генеральному прокурору клопотання про призначення на фактично обійману ОСОБА_1 посаду іншого прокурора, що призвело до тривалого перебування позивача в резерві Офісу Генерального прокурора та неможливість виконання ним повноважень прокурора й керівника прокуратури. Фактично після 17.03.2023 року перед ОСОБА_1 жодні завдання не ставилися в силу відсутності в нього будь яких повноважень. В Тимчасовому положенні № 503 відсутні будь-які обмеження (застереження) щодо оцінювання роботи прокурорів, які перебувають в резерві Офісу Генерального прокурора.

29.01.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказує, що позивач у своїй відповіді на відзив жодним чином не спростував заперечення, викладені прокуратурою у відзиві на позовну заяву. Відповідач наполягає, що всі міркування ОСОБА_1 з приводу нібито свавільного використання відповідачем своїх дискреційних повноважень є хибними, надуманими та такими, що не підтверджуються жодними доказами. Також відповідач наголошує, що ОСОБА_1 не звертався ані до Ради прокурорів з повідомленням про загрозу його незалежності (відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про прокуратуру)», ані до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/ або до суду із скаргою про мобінг (цькування) відносно себе (відповідно до положень ст. 22 КЗпП України), адже позовна заява та додані до неї матеріали таких даних не містять.

Підготовче судове засідання, призначене на 02.02.2024 року, було перенесено у зв`язку з перебування судді у відпустці. Призначено підготовче судове засідання на 08.02.2024 року.

В підготовче судове засідання, призначене на 08.02.2024 року, з`явилися представники сторін.

Суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 08.02.2024 року, відмовив в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 08.02.2024 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 420/35965/23 до судового розгляду на 13.03.2024 року.

Судове засідання, призначене на 13.03.2024 року, було перенесено у зв`язку з перебування судді у відпустці. Призначено судове засідання на 19.03.2024 року.

19.03.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат з відповідача, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 29000,00 грн.

В судове засідання, призначене на 19.03.2024 року, з`явилися позивач та його представник, представник відповідача.

У вступному слові позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача у вступному слові заперечувала проти заявлених позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиву на позовну заяву та запереченнях на відповідьна відзив.

Суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 19.03.2024 року, відклав розгляд справи по суті на 10.04.2024 року.

Судове засідання, призначене на 10.04.2024 року, було перенесено у зв`язку з оголошення повітряної тривоги в м. Одеса та призначено на 23.04.2024 року.

11.04.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про приєднання доказів на підтвердження судових витрат на правничу допомогу в розмірі 31000,00 грн.

11.04.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

В судове засідання, призначене на 23.04.2024 року, з`явилися представники сторін.

В судовому засіданні представниками сторін надано додаткові пояснення щодо предмета спору.

Суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 23.04.2024 року, відклав розгляд справи по суті на 22.05.2024 року.

24.04.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

22.05.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат з відповідача, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 36000,00 грн.

В судове засідання, призначене на 22.05.2024 року, з`явилися представники сторін.

В судових дебетах представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 наказом виконувача обов`язків керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону № 230 к від 15.03.2021 року призначено посаду керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону з 15.03.2021 року строком на п`ять років, як такого, який успішно пройшов атестацію прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих).

Наказом Генерального прокурора № 74 від 17.03.2023 року внесено зміни до наказу Генерального прокурора № 66 від 05.02.2020 «Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур)» відповідно до яких пункт 2 Наказу № 66 від 05.02.2020 року викладено в наступній редакції «Перейменувати юридичну особу «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону» (на правах обласної прокуратури) на юридичну особу «Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону» (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», а також пункт 2.2 викладено в наступній редакції «Скоротити у структурі та штатній чисельності спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (на правах обласної прокуратури) загальну штатну чисельність 228 одиниць та зарахувати їх до резерву Офісу Генерального прокурора з відповідним фондом заробітної плати».

Таким чином, у зв`язку із прийняттям вказаного наказу ОСОБА_1 перебував на посаді керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону до 17.03.2023 року, а з 17.03.2023 року перебуває в резерві Офісу Генерального прокурора по теперішній час.

30.10.2023 року керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 видано наказ № 127 «Про проведення оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону у 2023 році», яким відповідно до Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.10.2020 № 503 (зі змінами), визначено проведення оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону з 01 по 10 листопада 20213 року.

10.11.2023 року ОСОБА_1 подано до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону «Звіт про оцінку якості роботи прокурора за 2023 рік», в якому вказано: найменування прокуратури «Білгород-Дністровська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону (з 01.01.2023 по 17.03.2023 року)»; найменування посади «Керівник Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (з 17.03.2023 року резерв Офісу Генерального прокурора відповідно до наказу ОГП № 75 від 17.03.2023 року)».

21.11.2023 року керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 видано наказ № 536к «Про проведення оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону», яким затверджено висновок щодо оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Згідно з п. 74 висновку щодо оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, затвердженого наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 21.11.2023 року № 536к, оцінка керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_1 «Негативна».

27.11.2023 року позивач подав керівнику Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону рапорт, в якому просив повідомити відомості щодо критеріїв на підставі яких за результатами оцінювання якості роботи прокурора за 2023 рік відносно ОСОБА_1 було виставлено оцінку «негативно» та надати копії підтверджуючих документів; переглянути «Звіт про оцінку якості роботи прокурора за 2023 рік» відносно ОСОБА_1 , виставити відповідну оцінку з урахуванням критеріїв визначених п. 2.2. Тимчасового положення, затвердженого Наказом Генерального прокурора № 503 від 30.10.2020 року та внести відповідні зміни до Наказу № 536к від 21.11.2023 року щодо результатів оцінювання відносно ОСОБА_1 .

Керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону позивачу надано відповідь за вих. № 07- 6380 вих-23 від 29.11.2023 року, в якій зазначено, що «Відповідно до пункту 2.2 чинного Тимчасового положення, під час оцінки якості роботи прокурорів ураховується: ефективність виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади; кількість та якість виконаних прокурором завдань, визначених положенням про самостійний структурний підрозділ, наказами та іншими організаційно-розпорядчими документами про розподіл обов`язків між прокурорами у відповідному органі прокуратури (структурному підрозділі); кількість та якість виконання прокурором інших завдань і доручень керівництва; дотримання правил внутрішнього службового розпорядку. З урахуванням зазначених критеріїв наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 21.11.2023 року № 536к затверджено висновок щодо результатів оцінювання якості роботи прокурорів, у тому числі відносно Вас. Водночас, Тимчасове положення не передбачає перегляду звітів про оцінювання якості роботи прокурорів за відповідний рік, у зв`язку з чим порушене Вами у зверненні питання не може бути вирішено у передбаченому законодавством порядку.».

04.12.2023 року керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 видано наказ № 566к «Про виплату прокурорам щорічної премії», яким наказано виплатити премію прокурорам, роботу яких оцінено позитивно та задовільно.

Позивач вважає протиправним наказ № 556к від 04.12.2023 року «Про затвердження висновку щодо оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону» в частині затвердження висновку щодо «негативного» оцінювання роботи ОСОБА_1 , а тому звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі по тексту також Закон №1697).

Статтею 4 Закону №1697 встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 7 вказаного Закону № 1697-VII, систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

У разі потреби рішенням Генерального прокурора можуть утворюватися спеціалізовані прокуратури на правах структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора, на правах обласних прокуратур, на правах підрозділу обласної прокуратури, на правах окружних прокуратур, на правах підрозділу окружної прокуратури.

Перелік, утворення, реорганізація та ліквідація спеціалізованих прокуратур, визначення їх статусу, компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.

Згідно статті 81 Закону №1697 заробітна плата прокурора регулюється цим Законом, не може визначатися іншими нормативно-правовими актами та складається з посадового окладу, премій і надбавок за вислугу років, виконання обов`язків на адміністративній посаді, а також інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманого ним за відповідний календарний рік.

Відповідно до пункту 7-2 частини першої статті 9 Закону №1697 Генеральний прокурор затверджує положення про систему індивідуального оцінювання якості роботи прокурорів та систему оцінювання якості роботи прокурорів.

Наказом Генерального прокурора від 30.10.2020 №503 затверджено Тимчасове положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів (далі по тексту також Тимчасове положення), згідно пунктів 1.1, 1.2 розділу 1 якого, останнє визначає порядок оцінювання якості роботи прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних, спеціалізованих (на правах обласних та окружних) прокуратур, а також підстави і порядок їх преміювання за результатами такого оцінювання.

Преміювання прокурорів за результатами оцінювання якості роботи за календарний рік проводиться у разі позитивного або задовільного оцінювання їх роботи.

Відповідно до пункту 2.2 розділу 2 Тимчасового положення під час оцінки якості роботи прокурорів ураховується:

1) ефективність виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади;

2) кількість та якість виконаних прокурором завдань, визначених положенням про самостійний структурний підрозділ, наказами та іншими організаційно-розпорядчими документами про розподіл обов`язків між прокурорами у відповідному органі прокуратури (структурному підрозділі);

3) кількість та якість виконання прокурором інших завдань і доручень керівництва;

4) дотримання правил внутрішнього службового розпорядку.

За приписами пункту 2.3 розділу 2 Тимчасового положення оцінювання якості роботи прокурорів оформлюється у вигляді звіту (згідно з додатком), що складається прокурором, який підлягає оцінюванню, і погоджується його безпосереднім керівником.

Безпосереднім керівником є:

1) для керівників самостійних структурних підрозділів Офісу Генерального прокурора, а також першого заступника і заступника керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури - Генеральний прокурор, перші заступники та заступники Генерального прокурора відповідно до розподілу обов`язків;

2) для заступників керівників самостійних структурних підрозділів, керівників та заступників керівників структурних підрозділів у складі департаментів або управлінь Офісу Генерального прокурора - керівник самостійного структурного підрозділу;

3) для прокурорів Офісу Генерального прокурора - керівник відділу, у якому прокурор обіймає посаду;

4) для керівника обласної прокуратури - Генеральний прокурор;

5) для першого заступника і заступників керівника обласної прокуратури - керівник обласної прокуратури;

6) для керівників самостійних структурних підрозділів обласної прокуратури - керівник обласної прокуратури, його перший заступник чи заступники відповідно до розподілу обов`язків;

7) для заступників керівників самостійних структурних підрозділів, керівників та заступників керівників структурних підрозділів у складі управлінь обласних прокуратур - керівник самостійного структурного підрозділу;

8) для прокурорів обласних прокуратур - керівник відділу, у якому прокурор обіймає посаду, або керівник обласної прокуратури, його перший заступник чи заступники відповідно до розподілу обов`язків (у разі безпосереднього підпорядкування прокурора керівництву обласної прокуратури);

9) для керівників окружних прокуратур та їх заступників - керівник обласної прокуратури;

10) для керівників відділів окружних прокуратур та їх заступників - керівник окружної прокуратури;

11) для прокурорів окружних прокуратур - керівник відділу окружної прокуратури, керівник окружної прокуратури (у разі відсутності відділів в окружній прокуратурі).

Відповідні звіти затверджуються керівниками вищого рівня (керівником самостійного структурного підрозділу, керівником органу прокуратури, першими заступниками та заступниками Генерального прокурора, заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури).

За результатами оцінювання якості роботи прокурора безпосереднім керівником може бути виставлено позитивну, задовільну або негативну оцінку (пункт 2.4 розділу 2 Тимчасового положення).

Пунктом 2.5 розділу 2 Тимчасового положення визначено, що у разі якщо прокурор упродовж календарного року обіймав посади в інших структурних підрозділах Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах, оцінювання проводиться з урахуванням виконуваних обов`язків на відповідних посадах.

Звіти про оцінювання якості роботи прокурорів за відповідний рік надаються до кадрового підрозділу для підготовки наказу про затвердження висновків щодо оцінювання якості роботи прокурорів (пункт 2.7 розділу 2 Тимчасового положення).

За приписами пунктів 3.3, 3.4, 3.6 розділу 3 Положення бухгалтерська служба на підставі затверджених висновків обраховує середньо визначений розмір щорічної премії у відсотках і доводить його до відома кадрового підрозділу для підготовки проектів відповідних наказів про виплату премії прокурорам.

Розмір премії за результатами оцінювання якості роботи розраховується у відсотках до суми посадового окладу відповідної посади на день видання наказу згідно з пунктом 3.2 розділу 3 цього Положення з урахуванням виникнення права на заробітну плату відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» .

Премія за результатами оцінювання якості роботи за календарний рік виплачується прокурорам на підставі наказів Генерального прокурора, керівників обласних, спеціалізованих (на правах обласних) прокуратур протягом 15 днів після затвердження висновку щодо результатів оцінювання, але не пізніше грудня року, в якому здійснюється оцінювання якості роботи прокурорів за календарний рік.

Додаток до наказу Генерального прокурора від 30.10.2020 № 503 «Про затвердження Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботи прокурорів та преміювання прокурорів» містить встановлену форму вищевказаного звіту.

Так, зокрема, зазначений звіт повинен бути підписаний особисто прокурором, який його склав з зазначенням найменування посади такого прокурора, його ініціалів, прізвища та дати такого затвердження. Затверджується такий звіт особистим підписом безпосереднього керівника прокурора, що склав такий звіт та особистим підписом керівника вищого рівня, з зазначенням найменування посади такого безпосереднього керівника та керівника вищого рівня, їхніх ініціалів, прізвища та дати такого затвердження.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 10.11.2023 року позивачем подано до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону «Звіт про оцінку якості роботи прокурора за 2023 рік», в якому вказано: найменування прокуратури «Білгород-Дністровська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону (з 01.01.2023 по 17.03.2023 року)»; найменування посади «Керівник Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (з 17.03.2023 року резерв Офісу Генерального прокурора відповідно до наказу ОГП № 75 від 17.03.2023 року)».

21.11.2023 року керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 видано наказ № 536к «Про проведення оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону», яким затверджено висновок щодо оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Згідно з п. 74 висновку щодо оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, затвердженого наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 21.11.2023 року № 536к, оцінка керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_1 «Негативна».

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

У постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 480/4987/19 Верховний Суд сформулював правову позицію, яка полягає у тому, що допущення учасниками процедури оцінювання порушень, які можуть полягати у застосуванні формального підходу до визначення завдань, порушенні встановлених термінів проведення оцінювання, неналежному заповненні форм, виставленні балів та оцінок, що не відповідають встановленим критеріям, та затвердженні висновку, який містить таку оцінку, є підставою для скасування висновку щодо результатів службової діяльності державного службовця у встановленому порядку.

Відповідно до ст.8 Конституції України ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Складовими частинами принципу верховенства права згідно з Доповіддю Європейської комісії За демократію через право (Венеційська комісія) від 4 квітня 2011 року (доповідь) є зокрема юридична визначеність, заборона свавілля, дискримінації та рівність перед законом.

Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон (a law), яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, посадовій особі, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції.

Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади.

Посадові особи, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язані передусім правильно оцінювати обставини у кожному конкретному випадку, і не допускати при цьому зловживання владою. В основі мотивації такого вибору має бути законність, обґрунтованість, доцільність, справедливість прийнятого рішення.

Так суд зазначає, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Суд звертає увагу на те, що належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура оцінювання і чи була дотримана процедура його прийняття. Її обсяг і ступінь залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має давати розуміння чому і чим керувався керівник, коли оцінював прокурора, виставляючи певну оцінку, тобто які мотиви ухваленого рішення.

Зокрема, рішення можна вважати вмотивованим, якщо в ньому зазначено обставини, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених у пункті 2.1 Положення № 503 питань, які мають бути дослідженні в рамках оцінювання прокурора; є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено. Таке рішення повинно містити судження керівника щодо ефективності прокурора та якості виконаних завдань, а також дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку.

У спірному ж рішенні керівник не навів належної мотивації з посиланням на докази, які оцінюють роботу позивача негативно, що жодним чином не дає змоги встановити дійсні підстави/мотиви, з яких виходив керівник під час ухвалення такого рішення.

Суд, дослідивши звіт про оцінювання якості роботи позивача та висновок щодо оцінювання якості роботи позивача, встановив те, що у звіті про оцінювання якості роботи позивача поставлена оцінка «негативно», а висновок щодо оцінювання якості роботи позивача складається лише із виставленої позивачу оцінки без зазначення мотивів, з яких відповідач виходив при складанні висновку та виставлення оцінки.

Суд встановив те, що ні наказ про затвердження висновку, ні висновок, щодо оцінювання якості роботи позивача, не мають обґрунтування причин (підстав) для їх прийняття та виставлення зазначеної в цих документах оцінки роботи позивача за календарний рік.

Ця обставина свідчить про те, що як висновок, так і наказ про затвердження цього висновку є необґрунтованими, тобто такими, у яких не зазначені мотиви їх прийняття, що є протиправним.

При цьому, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву підстави для прийняття висновку щодо оцінювання якості роботи позивача та спірного наказу про затвердження цього висновку, суд відхиляє, оскільки такі не вказані у висновку чи спірному наказі, як такі, що є підставами для прийняття цих документів та виставлення позивачу «негативної» оцінки.

Крім того, суд звертає увагу на те, що наслідком порушення виконавської чи трудової дисципліни є притягнення працівника до відповідальності.

З огляду на те, що протягом 2023 року позивач до відповідальності не притягався, суд вважає безпідставним покликання відповідача на незадовільну виконавську дисципліну позивача.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо затвердженої оцінки якості роботи прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік, а тому суд приходить до висновку, що висновок щодо результатів оцінювання якості роботи позивача та наказ, яким такий висновок було затверджено є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, суд доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є визнання протиправним та скасування рішення керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 , а саме: висновок щодо «негативного» оцінювання якості роботи прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік; визнання протиправним та скасування наказу керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону № 536к від 21.11.2023 року «Про затвердження висновку щодо оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону» в частині затвердження висновку щодо «негативного» оцінювання якості роботи прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік; зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону повторно провести оцінювання якості роботи прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік, затвердити висновок з урахуванням встановлених судовим рішенням обставин.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача внести зміни до наказу керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону № 536к від 21.11.2023 року, суд зазначає на наступне.

Так, суд дійшов висновку про протиправність висновку щодо результатів оцінювання якості роботи позивача та наказу, яким такий висновок було затверджено, та про необхідність зобов`язання відповідача повторно провести оцінювання якості роботи прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік.

Підстав вважати, що відповідачем, після повторного проведення оцінювання якості роботи позивача, не буде здійснено дії направлені на затвердження відповідного висновку, у суду не має, а тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача внести зміни до наказу керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону наказу № 556к від 04.12.2023 року, суд зазначає, що вказаним наказом вирішено виплатити премію прокурорам, роботу яких оцінено позитивно та задовільно.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про протиправність наказу, яким негативно оцінено роботу позивача і іншого рішення про оцінку роботи позивача немає, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є передчасними.

Крім того, як йшлося вище, п. 1.2. Положення № 503 передбачає можливість преміювання прокурорів, виключно, у разі позитивного або задовільного оцінювання результатів їх роботи.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги належать до задоволення частково.

Щодо зобов`язання відповідача подати звіт, відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Для забезпечення реального виконання судового рішення, на підставі частини другої статті 14 та частини першої статті 382 КАС України, суд вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням цього рішення суду та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір, позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Щодо вимог про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Крім того згідно з частиною 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Таким чином, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

При визначенні суми відшкодування інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Так, позивачем заявлено вимогу про відшкодування йому за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону судових витрат пов`язаних із розглядом справи - витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 36 000 грн.

На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу до суду надано:

1. Угоду про надання професійної правничої допомоги від 07.12.2023 року, укладену між ОСОБА_1 та адвокатом Срібною Яною Іванівною;

2. Довідку про відкриття рахунку ОСОБА_3 (Адвокат) від 15.11.2023 року;

3. Акт виконаних робіт № 1/2024 від 04.03.2024 року до Угоду про надання професійної правничої допомоги від 07.12.2023 року, згідно якого адвокатом надано правову допомогу за грудень 2023 лютий 2024 року по справі № 420/35965/23, а саме: складання позовної заяви та подання до суду (опрацювання судової практики, узагальнення та аналіз матеріалів, підготовка позовної заяви та додатків, подання позову до суду) від 20.12.2023 року по справі № 420/35965/23 - 20 000 грн.; складання та подання до суду клопотання про витребування доказів від 20.12.2023 року по справі № 420/35965/23 - 2 000 грн.; складання та подання до суду відповіді на відзив від 24.01.2024 року по справі № 420/35965/23 - 3 000 грн.; участь у судовому засіданні 08.02.2024 по справі №420/35965/23 - 2 000 грн.; ВСЬОГО: 27000 грн.;

4. Рахунок-фактуру №1-2024 від 04.03.2024 року на суму 27000 грн. (за послуги: складання позовної заяви та подання до суду (опрацювання судової практики, узагальнення та аналіз матеріалів, підготовка позовної заяви та додатків, подання позову до суду) від 20.12.2023 року по справі № 420/35965/23 - 20 000 грн.; складання та подання до суду клопотання про витребування доказів від 20.12.2023 року по справі № 420/35965/23 - 2 000 грн.; складання та подання до суду відповіді на відзив від 24.01.2024 року по справі № 420/35965/23 - 3 000 грн.; участь у судовому засіданні 08.02.2024 по справі №420/35965/23 - 2 000 грн.);

5. Платіжну інструкцію № 168347397 від 04.03.2024 року на суму 27000 грн. (згідно рахунку-фактури №1-2024 від 04.03.2024 року);

6. Акт виконаних робіт № 2/2024 від 19.03.2024 року до Угоду про надання професійної правничої допомоги від 07.12.2023 року, згідно якого адвокатом надано правову допомогу за березень 2024 року по справі № 420/35965/23, а саме: участь у судовому засіданні 19.03.2024 по справі №420/35965/23 - 2 000 грн.;

7. Рахунок-фактуру №2-2024 від 19.03.2024 року на суму 2000 грн. (за послуги: участь у судовому засіданні 19.03.2024 по справі №420/35965/23 - 2 000 грн.);

8. Платіжну інструкцію № 169990813 від 19.03.2024 року на суму 2000 грн. (згідно рахунку-фактури №2-2024 від 19.03.2024 року);

9. Рахунок-фактуру №3-2024 від 08.04.2024 року на суму 2000 грн. (за послуги: участь у судовому засіданні 10.04.2024 по справі - 2 000 грн.);

10. Платіжну інструкцію № 172205704 від 08.04.2024 року на суму 2000 грн. (згідно рахунку-фактури №3-2024 від 08.04.2024 року);

11. Акт виконаних робіт № 3/2024 від 10.04.2024 року до Угоду про надання професійної правничої допомоги від 07.12.2023 року, згідно якого адвокатом надано правову допомогу по справі № 420/35965/23, а саме: прибуття до судового засіданні 10.04.2024 по справі №420/35965/23 - 2 000 грн.;

12. Акт виконаних робіт № 4/2024 від 23.04.2024 року до Угоду про надання професійної правничої допомоги від 07.12.2023 року, згідно якого адвокатом надано правову допомогу по справі № 420/35965/23, а саме: прибуття до судового засіданні 23.04.2024 по справі №420/35965/23 - 2 000 грн.;

13. Рахунок-фактуру №4-2024 від 23.04.2024 року на суму 2000 грн. (за послуги: участь у судовому засіданні 23.04.2024 по справі № 420/35965/23- 2 000 грн.);

14. Платіжну інструкцію № 176488912 від 16.05.2024 року на суму 2000 грн. (згідно рахунку-фактури №4-2024 від 23.04.2024 року);

15. Рахунок-фактуру №5-2024 від 17.05.2024 року на суму 3000 грн. (за послуги: складання та подання до суду заперечення на клопотання від 09.04.2024 року про зменшення витрат на оплату правничої допомоги по справі № 420/35965/23 1000 грн., анонсування участі у судовому засіданні 22.05.2024 по справі - 2 000 грн.);

16. Платіжну інструкцію № 176646805 від 17.04.2024 року на суму 3000 грн. (згідно рахунку-фактури №5-2024 від 17.04.2024 року).

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим, суд зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа №810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, а також такі обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, тобто доведеними стороною в процесі.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Суд зазначає, що відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому відповідач зазначає, що витрати на оплату послуг адвоката заявлені позивачем не є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг.

В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує, що складання позовної заяви та подання її до суду не вимагало значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, даний спір не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом; позовна заява не містить посилань на судову практику, тому 20 годин для, у т.ч. опрацювання судової практики, є невиправданими; правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються незначною кількістю нормативно-правових актів, а більша частина позовної заяви містить міркування позивача про нібито свавільне використання відповідачем своїх дискреційних повноважень та триваючого адміністративного тиску відносно ОСОБА_1 , що не відноситься до предмету спору в даній справі; обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, зокрема, клопотання про витребування доказів є необґрунтованим, у його задоволенні судом відмовлено; підготовка та написання відповіді на відзив не потребували надмірного, значного обсягу юридичної роботи та витрачання великої кількості часу, оскільки основні доводи відповіді на відзив співпадають з доводами, викладеними у позовній заяві.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що заявлена сума судових витрат не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а їх стягнення з відповідача становитиме надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Крім цього, відповідач вважає, що ураховуючи посаду ОСОБА_1 , досвід його роботи в юриспруденції, предмет спору, не вбачається, що в позивача була крайня необхідність звертатися за наданням правової допомоги.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Суд критично ставиться до посилання адвоката, що вартість роботи по підготовці та поданні адміністративного позову у вказаній справі становить 20000,00 грн., оскільки дана вартість не є обґрунтованою у контексті дослідження обсягу таких послуг із урахуванням складності справи.

При цьому, суд враховує, що дана справа розглядалась за правилами загального позовного провадження, що передбачає явку сторін (їх представників) у підготовче та судові засідання.

Окрім того, предмет спору у цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Таким чином, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

На підставі вище викладеного, суд доходить висновку, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 15000,00 грн., які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (вул. Пироговська, 11, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Глумакова Андрія Сергійовича, а саме: висновок щодо «негативного» оцінювання якості роботи прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік.

Визнати протиправним та скасувати наказ керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону № 536к від 21.11.2023 року «Про затвердження висновку щодо оцінювання якості роботи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону» в частині затвердження висновку щодо «негативного» оцінювання якості роботи прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону повторно провести оцінювання якості роботи прокурора ОСОБА_1 за 2023 рік, затвердити висновок з урахуванням встановлених судовим рішенням обставин.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (вул. Пироговська, 11, м. Одеса, 65012, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч ) грн. 00 коп.

Встановити судовий контроль за виконанням цього рішення суду, а саме - зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону подати звіт про виконання цього рішення суду. Встановити строк для подання звіту два місяці, що обчислюється з дати набрання цим рішенням суду законної сили.

Попередити відповідача, що у разі неподання звіту суд розгляне питання про накладення штрафу (у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 27.05.2024 року.

Суддя Г. В. Лебедєва