Справа № 460/4195/24
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2024 року м. Рівне №460/4195/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до пільгового стажу роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, період з 20.06.2002 до 28.10.2002;

- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, період з 20.06.2002 до 28.10.2002 та провести перерахунок пільгового стажу роботи за Списком №1, який враховується для призначення пенсії, починаючи з 10.01.2024, й виплатити різницю між розміром пенсії, який буде нараховано за результатами перерахунку страхового стажу, та раніше виплаченим розміром.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказала, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та з 16.01.2007 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, призначену на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зауважила, що до заяви про призначення пенсії нею додавались усі необхідні документи, в тому числі довідка на підтвердження наявного спеціального стажу роботи по Списку №1. Повідомила, що після звільнення з роботи у лютому 2021 року вона подала до територіального органу Пенсійного фонду України оновлену довідку про наявний трудовий стаж, згідно з якою спеціальний стаж її роботи по Списку №1 становить 8 років 28 днів. Разом з тим, у січні 2024 року їй стало відомо, що при обрахунку пільгового стажу її роботи за Списком №1 пенсійним органом не враховано період такої роботи з 20.06.2002 до 28.10.2002. У зв`язку з цим, 10.01.2024 вона звернулась до відповідача із письмовою заявою про роз`яснення обрахунку розміру належної їй пенсії та зарахування пільгового страхового стажу в повному обсязі. Однак, відповідач відмовився від вчинення таких дій з огляду на непроведення атестації робочого місця позивача у вказаний період. Таку бездіяльність пенсійного органу та проведений ним розрахунок пільгового стажу роботи за Списком №1 позивач вважає протиправними, оскільки виданими їй довідками з місця роботи, наказами про атестацію робочого місця та відомостями трудової книжки достеменно підтверджується факт її роботи у спірний період на посаді електромеханіка з ліфтів 3 розряду, яка у відповідний період була передбачена та включена до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Відтак, на переконання позивача, період її роботи з 20.06.2002 до 28.10.2002 має бути зарахований відповідачем як спеціальний (пільговий), що надає право на обрахунок такого стажу в подвійному розмірі. Між тим, позивач звернула увагу, що обов`язок з проведення атестації робочого місця покладено саме на керівника підприємства, а не на працівника, позаяк останній не може нести тягар відповідальності за несвоєчасне проведення атестації робочих місць роботодавцем. З огляду на наведене, позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 24.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/4195/24 та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою суду у відповідача витребувано додаткові докази у справі.

24.05.2024, з використанням підсистеми «Електронний суд», відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги не визнав. На підтвердження своїх заперечень зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та з 16.01.2007 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пояснив, що необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування цієї особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. При цьому, документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. Пенсійний орган вказав, що згідно з довідками ВП «Рівненська атомна електростанція» ДП НАЕК «Енергоатом» від 10.01.2007 №7 та від 12.01.2009 №33 про підтвердження стажу роботи, наявними у електронній пенсійній справі позивача, результатами проведеної атестації робочих місць підтверджено шкідливі умови праці: накази про результати атестації, зокрема, від 20.06.1997 №1377 (вперше), від 29.10.2002 №3251, від 17.11.2003 №4836 та від 23.10.2008 №1709. У зв`язку з цим відповідач зауважив, що оскільки результати атестації, затверджені наказом від 20.06.1997 №1377, застосовуються упродовж п`яти років до 19.06.2002, а результати наступної атестації затверджені наказом від 29.10.2002 №3251, то між завершенням п`ятирічного періоду застосування результатів попередньої атестації та початком застосування результатів наступної атестації робочого місця позивача є перерва тривалістю 4 місяці 9 днів, тобто період з 20.06.2002 до 28.10.2002. Відтак, з огляду на результати проведеної атестації, період роботи з 20.06.2002 до 28.10.2002 зараховано до страхового стажу позивача для обчислення пенсії в одинарному розмір (тобто календарно). У той же час, пенсійний орган стверджує, що підстав для зарахування спірного періоду роботи позивача до її пільгового трудового стажу з Списком №1 виробництв, робіт і професій, посад та показників немає. З огляду на наведене, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

В силу приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні у справі матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду й вирішення спору по суті, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16.01.2007 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

10.01.2024 позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою про роз`яснення обрахунку розміру пенсії та зарахування страхового стажу, за змістом якої просила, зокрема, зарахувати до її пільгового стажу роботи за Списком №1 період роботи з 20.06.2002 до 28.10.2002 та провести відповідний перерахунок такого стажу, у зв`язку з чим також здійснити перерахунок розміру належної їй пенсії (а.с.27).

У відповідь на звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області листом від 15.02.2024 №2436-934/Т-02/8-1700/24 відмовило у зарахуванні відповідного періоду роботи позивача до її пільгового стажу за Списком №1 та повідомило, зокрема, що зарахування періодів роботи за Списком №1 або Списком №2 у пільговому обчисленні здійснюється на підставі наданої уточнюючої довідки та за умови атестації робочого місця. Згідно з довідками ВП «Рівненська атомна електростанція» ДП НАЕК «Енергоатом» від 10.01.2007 №7 та від 12.01.2009 №33 про підтвердження стажу роботи, наявними в електронній пенсійній справі ОСОБА_1 , результатами проведеної атестації робочих місць підтверджено шкідливі умови праці: накази про результати атестації, зокрема, від 20.06.1997 №1377, від 29.10.2002 №3251, від 17.11.2003 №4836, від 23.10.2008 №1709. Страховий стаж позивача становить 42 роки 11 місяців 25 днів (зарахований по 28.02.2021), у тому числі 7 років 8 місяців 19 днів робота на посадах за Списком №1 (періоди з 15.12.2000 по 19.06.2002, з 29.10.2002 по 11.01.2009) (…). Оскільки результати атестації, затверджені наказом від 20.06.1997 №1377, застосовуються упродовж п`яти років, тобто до 19.06.2002, а результати наступної атестації на підприємстві затверджені наказом від 29.10.2002 №3251, то між завершенням 5-річного періоду застосування результатів попередньої атестації та початком застосування результатів наступної атестації є перерва тривалістю 4 місяці 9 днів, тобто період з 20.06.2002 до 28.10.2002. Таким чиним, вказаний період зараховано відповідачем до страхового стажу позивача для обчислення пенсії лише в одинарному розмірі (календарно), а підстави для врахування цього періоду роботи до пільгового стажу позивача за Списком №1 відсутні (а.с.28-30).

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право на отримання пенсії як складова права на соціальний захист є конституційним правом громадян.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Так, статтею 1 Закону №1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями частин першої, другої статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини третьої статті 24 цього Закону, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

За змістом частини першої статті 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини другої цієї ж статті передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно (…).

У свою чергу, за пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII у редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020) (далі Закон №1788-ХІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що для зарахування певної роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці до пільгового стажу за Списком №1, передусім, працівнику потрібно підтвердити, що виконання цієї роботи дає право на пільгову пенсію, тобто, що дотримано всіх умов, які зазначені у статті 114 Закону №1058-IV та статті 13 Закону №1788-ХІІ (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020), а саме:

- досягнення віку 45 років для жінок;

- зайнятість на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці протягом повного робочого дня (час простою, відпустки без збереження заробітної плати, тощо до пільгового стажу не зараховується);

- виконувана робота відповідає Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України на відповідний період;

- підтвердження пільгової роботи результатами атестації робочих місць.

Відсутність хоча б однієї з наведених вище умов не дає працівникові права на пенсію за віком на пільгових умовах (якщо інше не встановлено законодавством).

Як встановлено вище судом з матеріалів справи, з 16.01.2007 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону №1058-IV.

Згідно з Протоколом перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 25.02.2023 та доданими до нього відомостями про розрахунок стажу (форма РС-право), страховий стаж (повний) позивача становить 49 років 11 місяців 25 днів, в тому числі додаткові роки за список №1 7 років. При розрахунку обсягу пільгового стажу позивача пенсійним органом враховано наступні періоди: з 15.12.2000 до 19.06.2002; з 29.10.2002 до 31.01.2003; з 01.02.2003 до 31.12.2003 та з 01.01.2004 до 11.01.2009, що у своїй сукупності становить 07 років 08 місяців 19 днів (а.с.25, 26).

При цьому, суд зауважує, що період роботи з 20.06.2002 до 28.10.2002 не зараховано відповідачем до спеціального (пільгового) стажу позивача за Списком №1, про що стверджується і сторонами справи за змістом поданих ними заяв по суті.

Відтак, спірним питанням у даній судовій справі є зарахування періоду роботи позивача з 20.06.2002 до 28.10.2002 до її спеціального (пільгового) стажу, з приводу чого суд зазначає таке.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ установлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог Закону №1788-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу змісту наведених вище норм Порядку №637 слід дійти висновку, що у разі відсутності у трудовій книжці записів про роботу, відповідний стаж роботи особи встановлюється на підставі виписок, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи. Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 16.05.2019 у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17 та від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при вирішенні питання про підтвердження зайнятості особи на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці працівника.

Так, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем долучено до матеріалів справи, зокрема, копію належної їй трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.11.1975 (а.с.31-37), відповідно до запису №26 якої, у період з 15.12.2000 до 31.12.2004 ОСОБА_1 працювала на посаді електромеханіка з ліфтів 3 розряду дільниці по ремонту і обслуговуванню ліфтів (бригади з ремонту ліфтів) Електричного цеху Рівненської атомної електростанції.

Після вказаного запису у трудовій книжці позивача також міститься відмітка про те, що «за результатами атестації робочих місць підтверджене право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 р. ХХІV-6 п. 24.6-1, наказ №4836 від 17.11.2003».

Суд зауважує, що відповідачем жодним чином не оспорюються записи у трудовій книжці позивача.

Крім того, згідно з довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії від 10.01.2007 №7, від 12.01.2009 №33 та від 15.03.2021 №90, виданими ВП «Рівненська атомна електростанція» ДП НАЕК «Енергоатом», ОСОБА_1 працювала повний робочий день, повну робочу неділю на підприємстві в цехах і організаціях, передбачених списками №1, 2 (а.с.5, 18-20, 24).

Робота позивача у період з 15.12.2000 до 16.01.2003 на посаді електромеханіка з ліфтів, як робота з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, була передбачена Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (втратила чинність з 16.01.2003 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36).

Таким чином, наявними у матеріалах справи письмовими доказами достеменно підтверджується, що у період з 20.06.2002 до 28.10.2002 позивач виконувала роботу, передбачену Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, що надавало їй право на пільгове пенсійне забезпечення.

Разом з тим, як було зазначено вище судом, необхідною умовою для зарахування стажу роботи особи, зокрема, за Списком №1 до спеціального (пільгового) є підтвердження пільгової роботи результатами атестації робочих місць.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі Порядок №442) та Методичними рекомендаціями, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів, атестація робочих місць за умовами праці (далі атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць передбачає, зокрема: установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці (пункт 6 Порядку №442).

За змістом пунктів 8, 9 Порядку №442, відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому, особа, яка працює на посаді, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

На працівника, зайнятого на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема, Держпраці.

Отже, суд вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою як для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, так і для відмови у зарахуванні стажу роботи за списками №1 і №2 до спеціального (пільгового) стажу. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не на працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Висновки аналогічного характеру викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19).

За змістом листа від 15.02.2024 №2436-934/Т-02/8-1700/24 та відзиву на позовну заяву ГУ ПФУ в Рівненській області стверджує, що підстави для зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 20.06.2002 до 28.10.2002 до пільгового стажу за Списком №1 відсутні у зв`язку із непроведенням атестації робочого місця позивача за вказаний період.

У той же час, з долучених до матеріалів справи письмових доказів судом встановлено, що результати атестації робочого місця позивача зафіксовані у наказах ВП «Рівненська атомна електростанція» ДП НАЕК «Енергоатом» від 20.06.1997 №1377 (вперше), від 29.10.2002 №3251, від 17.11.2003 №4836, від 23.10.2008 №1709 (…) (а.с.6-11, 12-14, 15-18, 19, 20, 21-23).

Суд звертає увагу, що згідно з матеріалами справи, позивач у спірний період працювала на посаді електромеханіка з ліфтів 3 розряду дільниці по ремонту і обслуговуванню ліфтів (бригади з ремонту ліфтів) Електричного цеху Рівненської атомної електростанції. Вказана робота включена до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, передбачених як постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, так і прийнятою на її заміну постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, що не заперечується й відповідачем.

Наведені обставини підтверджені записами належної ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.11.1975, довідками ВП «Рівненська атомна електростанція» ДП НАЕК «Енергоатом» від 10.01.2007 №7, від 12.01.2009 №33 та від 15.03.2021 №90, виданими позивачу для підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, а також наказами ВП «Рівненська атомна електростанція» ДП НАЕК «Енергоатом» про результати атестації робочих місць, зокрема, від 20.06.1997 №1377 та від 29.10.2002 №3251.

Викладене дає підстави для висновку про наявність усіх умов для зарахування відповідачем періоду роботи позивача з 20.06.2002 до 28.10.2002 до пільгового стажу її роботи за Списком №1, чого останнім зроблено не було.

Таким чином, порушені права позивача підлягають захисту судом шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до її пільгового стажу за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, періоду роботи з 20.06.2002 до 28.10.2002.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1 період з 20.06.2002 до 28.10.2002 і провести перерахунок пільгового стажу, починаючи з 10.01.2024, а також здійснити у зв`язку з цим перерахунок і виплату пенсії, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Суд враховує, що відповідно до частини четвертої статті 45 Закону №1058-ІV, перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа (…).

Судом встановлено, що із заявою про перерахунок пенсії позивач звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області 10.01.2024.

А тому, враховуючи приписи частини четвертої статті 45 Закону №1058-ІV, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог і зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пільгового стажу та пенсії позивача саме з 01.01.2024.

Таким чином, належним способом відновлення порушених прав ОСОБА_1 буде зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, період роботи з 20.06.2002 до 28.10.2002 та провести перерахунок її пільгового стажу, починаючи з 01.01.2024; зобов`язання відповідача здійснити позивачу з 01.01.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком, призначеної на пільгових умовах, з урахуванням періоду роботи з 20.06.2002 до 28.10.2002 за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Інші доводи та аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи по суті.

Положеннями частини першої статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Також, згідно пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За правилами частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на встановлені у ході судового розгляду справи обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності допущеної ним бездіяльності у спірних правовідносинах, що свідчить про наявність у суду правових підстав для визнання такої протиправною і зобов`язання пенсійного органу вчинити дії, спрямовані на відновлення порушених соціальних прав позивача, що відповідає меті адміністративного судочинства при вирішенні спорів цієї категорії. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими остання обґрунтовувала заявлені нею позовні вимоги, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень у конкретних спірних правовідносинах, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачена сума судового збору в розмірі 1211,20 грн, відповідно до квитанції від 15.04.2024 №, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (а.с.40).

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, періоду роботи з 20.06.2002 до 28.10.2002.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, період роботи з 20.06.2002 до 28.10.2002 та провести з 01.01.2024 перерахунок її пільгового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком, призначеної на пільгових умовах, з урахуванням періоду роботи з 20.06.2002 до 28.10.2002 за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 травня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя С.А. Борискін