Справа № 697/440/24
Суддя: Скирда Б. К.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 697/440/24
провадження № 2-а/697/4/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря с/з Васянович Ю.В.,

представника позивача адвоката Бовшика М.Ю.,

представника відповідача Колєснік Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Бовшик Микола Юрійович до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) в інтересах якого діє адвокат Бовшик Микола Юрійович (далі також ОСОБА_2 , представник позивача) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Черкаській області (далі також ГУ НП в Черкаській області, відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову посилається на те, що 20.02.2024 відносно ОСОБА_1 винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

У постанові серії БАД № 913228, складеної 20.02.2024 о 14:26 інспектором сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області лейтенантом поліції Тьотченко Денисом Григоровичем зазначено, що ОСОБА_1 20.02.2024 о 13:46 в м. Каневі по вул. Торгова, поблизу будинку 23 під час руху т.з. обладнаному засобами пасивної безпеки, не був пристебнутим ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 в ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Вважає, що вказана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства України та підлягає скасуванню з огляду на наступне.

При винесенні постанов про вчинення адміністративних правопорушень за ч. 5 ст. 121 КУпАП, поліцейський насамперед повинен з`ясувати факт керування транспортним засобом особою водієм наявність пасків безпеки і чи завод виробник конструкцією автомобіля передбачив наявність таких пасків безпеки і одночасно бути не пристебнутим паском безпеки та співставити виявлені факти на предмет наявності в них порушення законодавства.

Доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, поліцейський не зібрав.

Крім цього, у графі оскаржуваної постанови «серія (за наявності) та номер документа, що посвідчує особу» взагалі нічого не зазначено, дана графа є пустою. З наведеного вбачається, що оскаржувана постанова винесена без встановлення особи правопорушника, хоча норми КУпАП містять механізми для встановлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Сама ж постанова складена за адресою: АДРЕСА_1 , хоча місцем вчинення правопорушення зазначено: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 21 Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого поставою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 із змінами та доповненнями, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) зазначається юридична особа, якій належить транспортний засіб, місцезнаходження такої особи та стоянки.

В реєстраційних документах ОСОБА_1 вказано, що ТЗ зареєстрований в сервісному центрі № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 (ТСЦ МВС № 7145), а місце реєстрації ОСОБА_1 АДРЕСА_4 .

Проте, оскаржувана постанова складена не за місцем реєстрації і не за місцем реєстрації ОСОБА_1 , а за місцем знаходження лікувального закладу.

Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

З огляду на вказані обставини, позивач просить скасувати постанову серії БАД № 913228, складену 20.02.2024 інспектором сектору реагування патрульної поліції відділу № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області лейтенантом поліції Тьотченко Денисом Григоровичем, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 11.03.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору при зверненні до суду з вищевказаним позовом та подання до суду нечитабельної копії оскаржуваної постанови. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.13-14), який в подальшому продовжений ухвалою суду від 15.03.2024 (а.с.22).

15.03.2024 та 20.03.2024 на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представником позивача були усунуті недоліки зазначені в ухвалі, у визначений строк (а.с.17-21, 24-25).

Ухвалою суду від 20.03.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.26-27).

02.04.2024 до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Черкаській області на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якій представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Відзив обґрунтовано тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 20.02.2024 серії БАД № 913228, позивача, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, позивач 20.02.2024 о 13:46 год. в м. Каневі по вул. Торговій, поблизу буд. № 23, під час руху на транспортному засобі, а саме на автомобілі ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_2 обладнаному засобами пасивної безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 «в» ПДР України.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу ІV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 276 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, було розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та враховуючи характер вчиненого правопорушення винесено постанову по справі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення може підтвердити правомірність накладення адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, а саме записи технічних приладів та засобів, на підставі яких інспектором зроблено висновок про вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Належними доказами вчинення адміністративного правопорушення є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 913228 від 20.02.2024, пояснення ОСОБА_1 від 20.02.2024, матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріалів відеозапису з реєстратора службового автомобіля та бодікамер поліцейських та встановлено, що позивач 20.02.2024 о 13.46 год. керував транспортним засобом, а саме автомобілем ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_2 обладнаним засобами пасивної безпеки, при цьому під час руху не був пристебнутий ременем безпеки. Той факт, що саме позивач керував вказаним автомобілем при зазначених обставинах та те, що він був не пристебнутим ременем безпеки підтверджується, як матеріалами відеозапису так і самим позивачем при розгляді справи про адміністративні правопорушення. Свої дії позивач виправдовував лише тим, що вважав що в межах населеного пункту дозволено не користуватись ременями безпеки. Так, після зупинки транспортного засобу ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача, останньому було повідомлено причину зупинки, та що в його діях вбачаються ознаки і склад адміністративного правопорушення. Після цього, поліцейським засвідчено особу позивача, перевіривши паспорт останнього та посвідчення водія а також повідомлено що відносно нього розглядатиметься справа про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн. Також, за зовнішнім виглядом позивача, вбачаючи, що останній знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, поліцейськими проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, встановлені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 ознак і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Представник відповідача звертає увагу на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б могли свідчити про обґрунтованість заявлених ним вимог.

Твердження позивача зазначені у позові, що 4 графа оскаржуваної постанови «серія та номер документа, що засвідчує особу» є пустою та в ній взагалі нічого не зафіксовано, є необґрунтованими та не відповідають дійсності, так як в цій графі зазначено, що особу засвідчено при перевірці посвідчення водія НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Бовшика М.Ю.

Представник позивача адвокат Бовшик М.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та просив позовні вимоги задовольнити з викладених в позовній заяві підстав.

Представник відповідача ГУ НП в Черкаській області Колєснік Н.І. в судовому засіданні щодо позовних вимог ОСОБА_1 заперечила та просила в їх задоволенні відмовити з викладених у відзиві на позовну заяву підстав.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії БАД № 913228 від 20.02.2024 у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. (а.с.25).

У вказаній постанові інспектором сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області лейтенантом поліції Тьотченко Денисом Григоровичем зазначено, що ОСОБА_1 20.02.2024 о 13:46 в м. Каневі по вул. Торгова, поблизу будинку 23 під час руху т.з. обладнаному засобами пасивної безпеки, не був пристебнутим ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 в ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідача, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 6 ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі про порушення правил дорожнього руху, визначених ч. 5 ст. 121. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів та підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій, зокрема, зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, настає в разі порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З наявних у матеріалах справи відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, які надані представником відповідача до відзиву на адміністративний позов, судом встановлено, що позивач 20.02.2024 о 13.46 год. керував транспортним засобом, а саме автомобілем ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_2 обладнаним засобами пасивної безпеки, при цьому під час руху не був пристебнутий ременем безпеки. При цьому той факт, що саме позивач керував вказаним автомобілем при зазначених обставинах та що він був не пристебнутий ременем безпеки підтверджується, як матеріалами відеозапису, так і самим позивачем при розгляді справи про адміністративні правопорушення. У своїх усних поясненнях на місці зупинки транспортного засобу позивач підтвердив той факт, що був не пристебнутий ременем безпеки, при здійсненні руху на своєму автомобілі, оскільки вважав що в межах населеного пункту дозволено не користуватися ременями безпеки.

Після зупинки транспортного засобу ВАЗ 2101 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача, останньому було повідомлено причину зупинки, та що в його діях вбачаються ознаки і склад адміністративного правопорушення. Після цього, поліцейським засвідчено особу позивача, перевіривши паспорт останнього та посвідчення водія а також повідомлено що відносно нього розглядатиметься справа про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП з застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем обладнаним засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки.

Позивачем дані обставини не спростовані. Доказів того, що позивач є інвалідом, фізіологічні особливості якого унеможливлюють користування ременями безпеки, є водієм оперативного та спеціального транспортного засобу, суду не надано.

Таким чином, доводи позивача щодо відсутності доказів події адміністративного правопорушення спростовуються наявними у справі доказами, які надані представником відповідача.

Наявність порушення ПДР України, які ставляться у провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності є підставою для притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Порушень порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача, судом не встановлено.

Відповідно до статті 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Таким чином, відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, надані відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, є належними доказами того, що позивач керував транспортним засобом, та під час руху транспортного засобу з обладнаними засобами пасивної безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 в ПДР України.

У постанові Верховного Суду у справі № 825/2328/16 від 22.05.2020 викладений висновок про те, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact).

Разом з тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

При цьому, суд критично ставиться до доводів представника позивача про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки такі доводи спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються та зводяться до намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 121 КУпАП.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Відповідачем на дотримання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення.

При складанні оскаржуваної постанови поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, отже правові підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України, суд зазначає, що позивачем за подання до суду вищевказаного адміністративного позову сплачено судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати зі сплати судового збору належить віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 139, 229, 241-246, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Бовшик Микола Юрійович до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 27.05.2024.

Головуючий Б . К . Скирда