Справа № 200/1339/24
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року Справа№200/1339/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення № 15/247 від 09.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення № 15/247 від 09.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що ним 03 травня 2019 року було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Позивач вказує, що його бабуся ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги та не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, а тому він звернувся до відповідача з рапортом та пакетом документів про звільнення з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Водночас, на рапорт ОСОБА_1 відповідачем було повідомлено, що при поданні відповідного пакету документів відсутні підтвердження підстав для звільнення з військової служби, а саме не було надано висновку медико-соціальної експертної комісії.

Позивач зазначає, що дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби, є протиправними та такими, що суперечать діючому законодавству, а тому просить суд:

визнати рішення командира військової частини НОМЕР_1 № 15/247 від 09.02.2024 щодо відмови в задоволенні рапорту ОСОБА_1 на звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» протиправним, скасувати рішення командира військової частини про відмову в звільненні з військової служби на вищезазначених підставах;

зобов`язати командування військової частини повторно розглянути рапорт та прийняти рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В установлений законом строк представником Військової частини НОМЕР_2 надано відзив на позов. Так, в обґрунтування незгоди з позовними вимогами представник відповідача зазначає, що необхідність постійного стороннього догляду за бабусею позивача, тобто особою, яка досягла 18-ти річного віку, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. Крім того, представник відповідача наголошує, що безпідставним є посилання представника позивача щодо застосування до спірних правовідносин норм права ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» про звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, адже ОСОБА_1 проходить службу за контрактом. Також представник відповідача вказує, що згідно з п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану). Враховуючи вищевикладені обставини та факти, та те, що з 24.02.2024 по теперішній час в Україні проводиться мобілізація та діє воєнний стан, правові підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відсутні.

Поряд з цим, представник відповідача звертає увагу, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.02.2024 № 46 ОСОБА_1 вибув у частину щорічної відпустки за 2024 рік під час воєнного стану з 24.02.2024 по 11.03.2024 та повинен був повернутися до місця проходження військової служби (до військової частини) 12.03.2024, але по теперішній час не повернувся з відпустки.

Враховуючи вищевказане, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 11 березня 2023 року суд прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення № 15/247 від 09.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії, та відкрив провадження по справі. Розгляд адміністративної справи суд вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

15 квітня 2024 року суд витребував у Військової частини НОМЕР_2 документи, що підтверджують проходження служби ОСОБА_1 у вказаній військовій частині. Запропонував позивачу надати пояснення з приводу заявленого клопотання про заміну відповідача у справі.

Ухвалою від 01 травня 2024 року суд частково задовольнив клопотання представника Військової частини НОМЕР_2 про заміну первісного відповідача. Залучив в якості другого відповідача Військову частину НОМЕР_2 . Повторно витребував у Військової частини НОМЕР_2 документи, що підтверджують проходження служби ОСОБА_1 у вказаній військовій частині.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Разом з тим, суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Станом на день винесення рішення у справі воєнний стан продовжено.

З огляду на введення на території України воєнного стану, справа розглянута судом протягом розумного строку.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до довідки лікарсько-консультаційної комісії Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області № 472/4 від 27.11.2023 потребує постійної сторонньої допомоги з 27.11.2023.

Судом встановлено, що мати позивача - ОСОБА_3 (донька ОСОБА_2 ) померла, відповідно до свідоцтва про смерть від 20.12.2023 серії НОМЕР_4 , ОСОБА_4 - інша її дочка також померла (відповідно до свідоцтва про смерть від 05.05.2015 серії НОМЕР_5 ). Чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_5 помер відповідно до свідоцтва про смерть від 12.12.2023 серії НОМЕР_6 .

Судом встановлено, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка є структурним підрозділом Військової частини НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 звернувся до відповідача з рапортом від 13.01.2024 та пакетом документів про звільнення з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Втім, листом від 09 лютого 2024 року № 15/247 командир військової частини НОМЕР_1 повідомив позивачу, що йому відмовлено у задоволенні рапорту з наступних підстав. Так, представник військової частини наголосив, що надана позивачем довідка лікарсько-консультативної комісії не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за контрактом зі Збройних Сил України на підставі пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». На переконання відповідача, позивач мав надати до військової частини саме довідку медико-соціальної експертної комісії щодо необхідності постійного догляду за особою, яка досягла повноліття.

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо не звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII).

Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який триває і зараз.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Суд зауважує, що позивач посилається у рапорті про звільнення з військової служби на п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Проте вказаний пункт поширюється на правовідносини під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану). Разом з тим, суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому дію воєнного стану було продовжено, та станом на день винесення рішення він діє. Отже, в даних правовідносинах вказана правова норма не може бути застосована.

В свою чергу, підстава припинення (розривання) контракту та звільнення військовослужбовця з військової служби саме в період дії воєнного стану передбачена, зокрема абз. 7 пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII, а саме через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Позивач у позовній заяві вказує, що його бабуся - ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги та не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки.

Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворою бабусею, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена довідкою лікарсько-консультаційної комісії Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області № 472/4 від 27.11.2023.

З приводу наданої позивачем довідки лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я суд погоджується з аргументами відповідача, що така довідка не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою бабусею, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Так, відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку відповідача, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, яким була би підтверджена необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 , не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність повернення відповідачем його рапорту без реалізації.

Доводи позивача про суперечність правових норм одна одній, що вказує на порушення принципу "якості закону", є недоречними, оскільки нормативно-правові приписи постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 не суперечать Закону України № 2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів в залежності від суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів підтверджувати ідентичні обставини.

Суд також зазначає, що Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Підпунктом 1 п.11 Положення визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ від 09.04.2008 № 189, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) до досягнення дитиною 16-річного віку.

З проведеного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд доходить висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), в тому числі і бабусею, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

За таких обставин, норми Закону № 2232-XII та постанови КМУ № 413 не містять конфлікту щодо їх змісту, оскільки положення постанови конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду, в той час як в Законі № 2232-XII така конкретизація відсутня.

Отже, довідка ЛКК, надана позивачем, не може бути визнана документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Оскільки позивачу у задоволенні його позову відмовлено, відсутні підстави для розподілу судового збору.

Керуючись ст. ст. 2,5-10, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення № 15/247 від 09.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без задоволення.

Повний текст рішення складено 23 травня 2024 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб