Справа № 420/28961/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/28961/23

Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 22.12.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.03.2021 року по 19.10.2023 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.03.2021 року по 19.10.2023 року у сумі 250083,83 грн. включно, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що при звільненні позивачу не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, яка в подальшому виплачена на виконання рішення суду. Рішення суду виконано 20.10.2023 року. При цьому, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідачем, на заяву позивача, не виплачено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.03.2021 року по 30.09.2021 року включно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.03.2021 року по 30.09.2021 року у сумі 86720,60 грн. включно, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 28.04.2017 року по 29.03.2021 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Відповідно до наказу №63 від 29.03.2021 року, ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 року у справі №420/4324/23, яке набрало законної сили 13.09.2023 року, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років військової служби.

20.10.2023 року з позивачем проведено остаточний розрахунок на виконання рішення у справі №420/4324/23.

При цьому, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідачем не виплачено, що, на думку позивача, є протиправним та стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки станом на день звільнення позивача зі служби, відповідачем не було проведено з позивачем розрахунку у повному обсязі, а саме, не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, позивач відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, судом першої інстанції застосовано норми статті 117 КЗпП в редакції Закону №2352-IX.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Так, спір у цій справі виник у зв`язку із невиплатою на користь позивача (військовослужбовця) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, внаслідок несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення.

Зазначену складову грошового забезпечення відповідач виплатив позивачу на виконання судового рішення у справі №420/4324/23, після чого останній звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Водночас, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Проте, такі питання врегульовані КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення із військової служби.

Статтями 116, 117 КЗпП України, в редакції на момент звільнення позивача з військової служби та виключення зі списків особового складу було передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У свою чергу, статтею 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022 року, яка діяла на момент виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні та на момент звернення позивача до суду, за затримку виплати якої позивач і просить нарахувати середній заробіток, передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що норми ст.116 та ст.117 КЗпП України хоча і є загальними, однак поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення особи з військової служби.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.03.2018 року у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 року у справі №823/1023/16.

Як вбачається з матеріалів справи та зі встановленого вище, 29.03.2021 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.

20.10.2023 року відповідачем на виконання рішення у справі №420/4324/23 виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні.

За таких обставин, оскільки станом на день звільнення позивача зі служби, відповідачем не було проведено з позивачем розрахунку у повному обсязі, а саме не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, а тому, судом першої інстанції вірно зазначено про право позивача у відповідності до ст.117 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо визначення розміру такого розрахунку апеляційний суд зазначає наступне.

Обчислення середнього заробітку працівника за час затримки розрахунку при звільненні проводиться згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Відповідно до п.2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п.5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У свою чергу, відповідно до пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується. Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд першої інстанції у даній справі дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022 року, яка діяла на момент звернення позивача до суду та на момент виплати позивачу індексації грошового забезпечення, за затримку виплати якої позивач і просить нарахувати та виплатити середній заробіток, та суд першої інстанції визначив, що позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, проте, не більш, як за шість місяців.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у наведених справах дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Також, згідно висновків Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 щодо застосування ст.117 КЗпП України, який неодноразово застосовувався ВС і в інших справах наведеної категорії, в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності, і цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Для вірогідного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який був би прямо пропорційний розміру невиплачених працівникові, який звільняється (в цій справі - з військової служби), сум, які належало виплатити при звільненні, важливо з`ясувати розмір усіх сум (складових грошового забезпечення), які особа, яка звільняється, мала отримати при звільненні.

Водночас, згідно висновків Верховного Суду у постановах від 27.04.2023 року у справі №200/5415/20-а та від 08.06.2023 року у справі №340/681/20, запропонований у справі №480/3105/19 спосіб зменшення середнього заробітку, який підлягає стягненню на підставі статті 117 КЗпП України, не потрібно інтерпретувати, як єдино правильний, чи обов`язковий.

ВС зазначив, що критерії, які запропонувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц, містять широкий спектр умов, які можуть вплинути на суму середнього заробітку, та обставини кожної конкретної справи можуть бути різними, тож вимагатимуть індивідуального підходу і пояснення щодо застосування цих критеріїв.

Колегія суддів враховує, що постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17, та Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19, від 27.04.2023 року у справі №200/5415/20-а, від 08.06.2023 року у справі №340/681/20 прийняті під час дії редакції ст.ст.116, 117 КЗпП України до внесення змін Законом №2352-IX від 01.07.2022 року.

Водночас, колегія суддів вважає, що конструкції норм ст.ст.116, 117 КЗпП України в редакції згідно Закону №2352-IX від 01.07.2022 року не дають підстав для висновку про неможливість застосування висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17, Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19, від 27.04.2023 року у справі №200/5415/20-а, від 08.06.2023 року у справі №340/681/20, згідно яких, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що ч.2 ст.117 КЗпП України, як в редакції до 19.07.2022 року, так і в редакції згідно Закону №2352-IX від 01.07.2022 року, містить однакові приписи, згідно яких, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи наведені положення, зокрема, ч.2 ст.117 КЗпП України, які не зазнали змін у цій частині, дійшла висновку, що суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач, та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності ВП ВС вказано на те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Щодо абз.2 ч.2 ст.117 КЗпП України в частині визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні органом, який виносить рішення по суті спору, у разі, якщо спір вирішено на користь працівника частково, ВП ВС вказував на те, що таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

При цьому, ВП ВС наголошувалось, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

У вказаних справах Верховним Судом також зазначено, що відповідно до принципу співмірності, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не може в рази перевищувати розмір виплат, які не сплатив роботодавець працівнику при звільненні.

Як вбачається з картки особового рахунку про виплачене грошове забезпечення: грошове забезпечення за січень 2021 року складає 13828,50 грн., грошове забезпечення за лютий 2021 року складає 13828,50 грн..

Відтак, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 468,76 грн. (13828,50 + 13828,50) / 59).

Загальний розмір середнього заробітку з 30.03.2021 року по 18.07.2022 року за 476 к.д., з 19.07.2022 року по 19.10.2023 року за шість місяців (185 к.д.) складає 309850,36 грн..

Згідно матеріалів справи, загальний розмір виплат нарахованих позивачу при виключенні зі списків особового складу становить 107303,06 грн., з яких: 46008,32 грн. виплачено у добровільному порядку позивачу при звільненні з військової служби відповідно до картки особового рахунку про виплачене грошове забезпечення за 2021 рік; 61294,83 грн. одноразова допомога при звільненні виплачене на виконання рішення суду у справі №420/4324/23, тобто частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат складає 57,12%.

Судова колегія зауважує, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку помилково не враховано істотність частки середнього заробітку відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19, де судом наведено єдиний механізм розрахунку істотності частки середнього заробітку, а саме: розмір середнього заробітку прямопропорційно залежить від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Разом з тим, суд першої інстанції не встановив загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат, частку коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, частку коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції встановлено, що розмір належних позивачеві при звільненні виплат, які йому були нараховані, складає 46008,32 грн., а розмір одноразової допомоги при звільненні, яка виплачена на виконання судового рішення у справі №420/4324/23 складає 61294,83 грн., загальний розмір 107303,06 грн., тобто, частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, складає 57,12%.

Разом з цим, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до принципу співмірності розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не може в рази перевищувати розмір виплат, які не сплатив відповідач позивачу при звільненні, та суд апеляційної інстанції враховує наведені вище висновки Верховного Суду (постанови від 27.04.2023 року у справі №200/5415/20-а та від 08.06.2023 року у справі №340/681/20), згідно яких, запропонований у справі №480/3105/19 спосіб зменшення середнього заробітку, який підлягає стягненню на підставі статті 117 КЗпП України, не потрібно інтерпретувати, як єдино правильний, чи обов`язковий, критерії, які запропонувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц, містять широкий спектр умов, які можуть вплинути на суму середнього заробітку, та обставини кожної конкретної справи можуть бути різними, тож вимагатимуть індивідуального підходу і пояснення щодо застосування цих критеріїв.

Враховуючи наведене, застосовуючи критерії зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наведені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17, колегія суддів вважає, що підлягають врахуванню наступні обставини:

- позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням 29.03.2021 року;

- судове рішення у справі №420/4324/23, на виконання якого нараховано одноразову допомогу при звільненні, за затримку виплати якої позивач просить стягнути середній заробіток, набрало законної сили 13.09.2023 року;

- виплата одноразової допомоги при звільненні позивача на виконання судового рішення у справі №420/4324/23 здійснена 20.10.2023 року у сумі 61294,83 грн.;

- частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, складає 57,12%;

- загальний розмір середнього заробітку з 30.03.2021 року по 18.07.2022 року за 476 к.д., з 19.07.2022 року по 19.10.2023 року за шість місяців (185 к.д.) складає 309850,36 грн..

Підсумовуючи викладене, враховуючи критерії, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, у контексті обставин цієї справи, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача та приходить до висновку, що підстави для зменшення підсумкової суми середнього заробітку, який присуджений судом у даній справі позивачу у сумі 86720,60 грн. відсутні.

При цьому, колегія суддів наголошує, що позивачем не оскаржується рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення, визначеної у позові суми середнього заробітку.

Таким чином, оскільки позивачем не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги відповідача щодо неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виключити мотиви, з яких судом першої інстанції визначено розмір середнього заробітку, та визначити мотиви за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року змінити.

Виключити мотиви, з яких судом першої інстанції визначено розмір середнього заробітку, та визначити мотиви за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька