Справа № 120/19350/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 травня 2024 р. Справа № 120/19350/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації, відповідно до Указу Президента України Про загальну мобілізацію від 24 лютого 2022 р №69/2022, мобілізований 30 березня 2022 року.

25.03.2023 року в результаті артилерійського обстрілу м. Бахмут Донецької області та ведення контактного стрілкового бою позивач отримав бойове травмування, яке згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданою військовою частиною НОМЕР_1 від 14.04.2023 року № 170, пов`язане із захистом Батьківщини.

Як зазначає позивач, у зв`язку з отриманою травмою він був евакуйований та проходив стаціонарне лікування в медичних закладах, а також перебував у відпустці за станом здоров`я за рішенням ВЛК у зв`язку з тяжким пораненням, пов"язаним із захистом Батьківщини. В подальшому, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я за наслідком раніше отриманого травмування, позивач проходив повторне стаціонарне лікування, а саме: з 04.10.2023 р. по 30.10.2023 р., що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3101252 КНП Олександрівська клінічна лікарня м. Києва.

Позивач вказує, що за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим травмуванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 05.10.2023 р. по 30.10.2023 р. та за час перебування у відпустці за станом здоров`я за рішенням ВЛК у зв`язку з тяжким пораненням, пов"язаним із захистом Батьківщини, з 28.04.2023 р. по 28.05.2023 р. відповідач не виплатив йому збільшену винагороду, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року №168 (далі - Постанова КМУ 168), в розмірі до 100000 грн. пропорційно часу стаціонарного лікування та перебування у відпустці.

У зв`язку з не нарахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ 168, позивачем було підготовлено рапорти до командування військової частини НОМЕР_1 №4552 від 27.09.2023 р., №5042 від 31.10.2023 р. та 35250 від 16.11.2023 року, зокрема про здійснення перерахунку додаткової винагороди за період з 28.04.2023 р. по 28.05.2023 р. та за період з 05.10.2023 р. по 30.10.2023 р.

Однак, після спливу місячного терміну на розгляд вище зазначених рапортів, відповідачем нарахування позивачу додаткової винагороди не здійснено, а також не надано відповіді про результати розгляди поданих рапортів.

У зв`язку з чим представником позивача було підготовлено та направлено адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 про надання інформації про стан розгляду поданих позивачем рапортів.

Згідно з відповіддю військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2023 р. № 2516 вказано, що за результатами опрацювання запиту повідомляється, що у задоволені вищевказаних рапортів молодшого сержанта ОСОБА_1 було відмовлено, у зв`язку з відсутністю підстав для виплати додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, 100000 гривень - пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.

Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що увесь вищевказаний час він перебував на лікуванні внаслідок отриманого травмування, що пов`язано із захистом Батьківщини, відтак відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 він мав право на отримання виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі 100000 грн. (пропорційно на місяць) за увесь час лікування ( перебування у відпустці для лікування ).

Однак, відповідач в порушення положень постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 не здійснював нарахування та виплати йому додаткової винагороди у збільшеному розмірі 100000 грн. (пропорційно на місяць) за період з 28.04.2023 по 28.05.2023 р. та з 05.10.2023 р. по 30.10.2023 р.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача за захистом своїх прав та інтересів до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 29 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Також даною ухвалою встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 02.02.2024 відмовлено в задоволенні клопотань представника військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

05.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Мотивуючи доводи відзиву, представник зазначає, що позивач будь-яких доказів про проходження лікування з 28.04.2023 по 28.05.2023 не надав. Щодо лікування за період з 05.10.2023 по 30.10.2023 зазначає, що за час служби з приводу бойової травми позивач до медичної частини військової частини НОМЕР_1 не звертався, на стан свого здоров`я не скаржився. До лікувального закладу був направлений 05.10.2023 з попереднім діагнозом хронічний радикуліт в стадії загострення.

Ухвалою суду від 18.03.2024 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3100387 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; наказ про надання ОСОБА_1 відпустки для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії з 28.04.2023. Цією ж ухвалою витребувано у Комунального некомерційного підприємства "Олександрівська клінічна лікарня м. Києва" виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3100387 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; висновок ( довідку ) військово-лікарської комісії від 27.04.2023 щодо ОСОБА_1 .

24.04.2024 до суду надійшли витребувані докази від Комунального некомерційного підприємства "Олександрівська клінічна лікарня м. Києва".

В свою чергу, військовою частиною НОМЕР_1 не надано суду доказів, витребуваних ухвалою суду від 18.03.2024.

Суд зауважує, що ухвала суду направлялась на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням засобами поштового зв`язку, проте, на адресу суду повернулась судова кореспонденція, з зазначенням причин не вручення: « за закінченням терміну зберігання».

При цьому суд враховує, що згідно із частиною 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Відповідно до частини 5 ст. !8 КАС України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Згідно з ч. 6 ст. 18 КАС України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Таким чином, суд зауважує, що відповідач, в силу положень частини 6 ст. 18 КАС України зобов`язаний зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами, а щодо ненадання відповідачем суду витребуваних ухвалою від 18.03.2024 доказів застосувати наслідки, передбачені ч. 9 ст. 80 КАС України.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, та надавши оцінку наявним доказам, встановив такі фактичні обставини.

Позивач з 30.03.2022 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого бойового медика, що підтверджується довідкою від 17.12.2023 № 1505 та копією військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого 09.08.1995.

25.03.2023 року при виконанні службових обов`язків щодо захисту Батьківщини, позивач отримав бойове травмування ( акубаротравму ) внаслідок артилерійського обстрілу м. Бахмут Донецької області та ведення контактного стрілкового бою, на стабілізаційному пункті, що підтверджується довідкою про обставини травми від 14.04.2023 року №170, виданою військовою частиною НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини від 25.03.2023 року №72, первинною медичною карткою форми 100 № 9234 від 25.03.2023.

З 10.04.2023 р. по 27.04.2023 р., згідно з випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3100387 КНП Олександрівська клінічна лікарня м Києва від 27.04.2023 року позивач проходив стаціонарне лікування в медичному закладі з основним діагнозом: стан після перенесеної мінно-вибухової травми (25.03.2023 р.), ЗЧМТ, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості з крововиливом в праву потиличну частку з цефалгічним, вестибуло-атактичним, вираженим церебрастенічним синдромами. Акубаротравма без пошкодження цілісності барабанних перетинок.

Згідно з довідкою ВЛК від 27.04.2023 р. № 140 КНП Олександрівської клінічної лікарні м. Києва отримана позивачем травма кваліфіковані як тяжка за наказом МОЗ від 04.07.2007 р. №370. Травма, так, пов`язана з захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

В подальшому, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, 04.10.2023 року позивач був направлений на стаціонарне лікування і, згідно з випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3101252 КНП Олександрівська клінічна лікарня м. Києва, позивач з 05.10.2023 р. по 30.10.2023 р. лікувався у вказаному медичному закладі з основним діагнозом: наслідки перенесеної мінно-вибухової травми (25.03.2023 р.), ЗЧМТ, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості з крововиливом в праву потиличну частку з цефалгічним, вестибуло-атактичним, вираженим церебрастенічним синдромами. Акубаротравма без пошкодження цілісності барабанних перетинок.

Позивач вказує, що за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим тяжким травмуванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 05.10.2023 р. по 30.10.2023 р. та за час перебування у відпустці за станом здоров`я за рішенням ВЛК у зв`язку з тяжким травмуванням, пов"язаним із захистом Батьківщини, з 28.04.2023 р. по 28.05.2023 р. відповідач не виплатив йому збільшену винагороду, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року №168 (далі - Постанова КМУ 168), в розмірі до 100000 грн. пропорційно часу стаціонарного лікування та перебування у відпустці.

У зв`язку з не нарахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ 168, позивачем було підготовлено рапорти до командування військової частини НОМЕР_1 №4552 від 27.09.2023 р., №5042 від 31.10.2023 р. та 35250 від 16.11.2023 року, зокрема про здійснення перерахунку додаткової винагороди за період з 28.04.2023 р. по 28.05.2023 р. та за період з 05.10.2023 р. по 30.10.2023 р.

Однак, після спливу місячного терміну на розгляд вище зазначених рапортів, відповідачем нарахування позивачу додаткової винагороди не здійснено, а також не надано відповіді про результати розгляду поданих рапортів.

У зв`язку з чим представником позивача було підготовлено та направлено адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 про надання інформації щодо стану розгляду поданих позивачем рапортів.

Згідно з відповіддю військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2023 р. № 2516 вказано, що за результатами опрацювання запиту повідомляється, що у задоволенні вищевказаних рапортів молодшого сержанта ОСОБА_1 було відмовлено, у зв`язку з відсутністю підстав для виплати додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, 100000 гривень - пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, вважаючи її необгрунтованою та протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з такого.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991№ 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168" (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

01 квітня 2022 року до постанови № 168 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому, суд зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Як встановлено судом, згідно з матеріалами справи, 25.03.2023 року при виконанні службових обов`язків щодо захисту Батьківщини, позивач отримав бойове травмування (акубаротравму ) внаслідок артилерійського обстрілу м. Бахмут Донецької області та ведення контактного стрілкового бою, на стабілізаційному пункті, що підтверджується довідкою про обставини травми від 14.04.2023 року №170, виданою військовою частиною НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини від 25.03.2023 року №72, первинною медичною карткою форми 100 № 9234 від 25.03.2023.

Відповідно до відомостей первинної медичної картки форми 100 № 9234 від 25.03.2023, позивач, який отримав бойове травмування ( АБТ ), 25.03.2023 року о 23:13 був евакуйований до ПХГ м. Дружківка, де оглянутий терапевтом.

ТВО начальника медичної служби військової частини НОМЕР_3 позивач був направлений на стаціонарне обстеження та лікування до КНП Олександрівська клінічна лікарня м. Києва.

З 10.04.2023 р. по 27.04.2023 р., згідно з випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3100387 КНП Олександрівська клінічна лікарня м. Києва від 27.04.2023 року, позивач проходив стаціонарне лікування в медичному закладі з основним діагнозом: стан після перенесеної мінно-вибухової травми (25.03.2023 р.), ЗЧМТ, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості з крововиливом в праву потиличну частку з цефалгічним, вестибуло-атактичним, вираженим церебрастенічним синдромами. Акубаротравма без пошкодження цілісності барабанних перетинок.

Згідно з довідкою ВЛК від 27.04.2023 р. № 140 КНП Олександрівської клінічної лікарні м. Києва отримана позивачем травма кваліфіковані як тяжка за наказом МОЗ від 04.07.2007 р. №370. Травма, так, пов`язана з захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

В подальшому, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, 04.10.2023 року позивач був направлений на стаціонарне лікування і, згідно з випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3101252 КНП Олександрівська клінічна лікарня м. Києва, позивач з 05.10.2023 р. по 30.10.2023 р. лікувався у вказаному медичному закладі з основним діагнозом: наслідки перенесеної мінно-вибухової травми (25.03.2023 р.), ЗЧМТ, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості з крововиливом в праву потиличну частку з цефалгічним, вестибуло-атактичним, вираженим церебрастенічним синдромами. Акубаротравма без пошкодження цілісності барабанних перетинок.

За час перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 10.04.2023 по 27.04.2023 відповідач виплачував додаткову винагороду в розмірі 100000 грн., що передбачена Постановою № 168. Даний факт сторонами не оспорюється та підтверджується довідкою від 09.12.2023 року №1495, виданою військовою частиною НОМЕР_1 .

В той же час за період з 28.04.2023 р. по 27.05.2023 р. включно та за період з 05.10.2023 р. по 30.10.2023 р. включно відповідач не виплачував позивачу додаткову винагороду у збільшеному розмірі в сумі 100000 пропорційно за місяць, що підтверджується відомостями довідки від 09.12.2023 року №1495 про додаткову винагороду ОСОБА_1 , що видана відповідачем.

При цьому суд зауважує, що з примітки до вказаної довідки також вбачається, що в грудні 2023 року нараховано, але не виплачено додаткову винагороду за період, зокрема з 30 по 31 жовтня 2023 року ( наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2023 №666 ). Проте, суд не може встановити, що така додаткова грошова винагорода за вказаний період нарахована виходячи саме з збільшеного розміру в сумі 100000 грн пропорційно за місяць, а не 30000 грн, оскільки відповідачем не надано відповідних доказів, зокрема зазначений наказ.

У зв`язку з не нарахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ 168, позивачем було підготовлено рапорти до командування військової частини НОМЕР_1 №4552 від 27.09.2023 р., №5042 від 31.10.2023 р. та 35250 від 16.11.2023 року, зокрема про здійснення перерахунку додаткової винагороди за період з 28.04.2023 р. по 28.05.2023 р. та за період з 05.10.2023 р. по 30.10.2023 р.

Однак, відповідачем нарахування позивачу додаткової винагороди не здійснено, а також не надано відповіді про результати розгляду поданих рапортів.

У зв`язку з чим представником позивача було підготовлено та направлено адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 про надання інформації щодо стану розгляду поданих позивачем рапортів, на який отримано лист - відповідь військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2023 р. № 2516, в якому вказано, що за результатами опрацювання запиту повідомляється, що у задоволенні вищевказаних рапортів молодшого сержанта ОСОБА_1 було відмовлено, у зв`язку з відсутністю підстав для виплати додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, 100000 гривень - пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.

Разом з тим, суд не погоджується з такими доводами відповідача та наголошує на тому, що, в контексті спірних правовідносин, постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100000,00 грн., а саме:

1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Крім того, суд акцентує увагу, що виникнення вказаного права у військовослужбовців зумовлено настанням двох фактів: отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, та стаціонарне лікування наслідків такого поранення (контузії, травми, каліцтва). Сам по собі факт припинення стаціонарного лікування наслідків отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва), а потім його продовження в силу об`єктивних причин (ускладнення після завершення лікування тощо) не можуть бути підставою для позбавлення військовослужбовця права на отримання збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди у тих періодах, коли військовослужбовець знаходився на стаціонарному лікуванні.

Аналогічні правові висновки викладено Сьомим апеляційним адміністративним судом в постанові від 28.06.2023 у справі № 240/19931/22, Вінницьким окружним адміністративним судом в рішенні від 14 вересня 2023 р. у справі № 120/7808/23, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2024.

Як свідчать матеріали справи, згідно з довідкою ВЛК від 27.04.2023 р. № 140 КНП Олександрівської клінічної лікарні м. Києва отримана позивачем травма кваліфіковані як тяжка за наказом МОЗ від 04.07.2007 р. №370. Травма, так, пов`язана з захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. В свою чергу, згідно з випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3101252 КНП Олександрівська клінічна лікарня м. Києва, позивач з 05.10.2023 р. по 30.10.2023 р. знаходився на стаціонарному лікувані у вказаному медичному закладі з основним діагнозом: наслідки перенесеної мінно-вибухової травми (25.03.2023 р.), ЗЧМТ, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості з крововиливом в праву потиличну частку з цефалгічним, вестибуло-атактичним, вираженим церебрастенічним синдромами. Акубаротравма без пошкодження цілісності барабанних перетинок.

З наведеного слід дійти висновку про те, що в період з 28.04.2023 по 27.05.2023 включно позивач у зв`язку з тяжким травмуванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, потребував відпустки для лікування на 30 календарних днів, а з 05.10.2023 р. по 30.10.2023 р. включно знаходився на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку з травмуванням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Таким чином, щодо позивача в спірних правовідносинах наявні дві вищезазначені підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100000,00 грн., і позивач та отримане ним травмування відповідають відповідним умовам.

Щодо доводів відзиву, згідно з яким представник відповідача зазначає, що позивач будь-яких доказів про проходження лікування з 28.04.2023 по 28.05.2023 не надав, суд зауважує, що потреба у проходженні лікування чітко вбачається з виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3100387 КНП Олександрівська клінічна лікарня м Києва від 27.04.2023 року, де позивач проходив стаціонарне лікування з основним діагнозом: стан після перенесеної мінно-вибухової травми (25.03.2023 р.), ЗЧМТ, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості з крововиливом в праву потиличну частку з цефалгічним, вестибуло-атактичним, вираженим церебрастенічним синдромами. Акубаротравма без пошкодження цілісності барабанних перетинок. При цьому в рекомендаціях вказано, що позивач потребує « Д» - спостереження та лікування у сімейного лікаря, невролога, психіатра, лор лікаря, пульмонолога, судинного хірурга, офтальмолога за місцем проживання. Крім того вказано, що 27.04.2023 року проведено ВЛК.

Згідно з довідкою ВЛК від 27.04.2023 р. № 140 КНП Олександрівської клінічної лікарні м. Києва отримана позивачем травма кваліфіковані як тяжка за наказом МОЗ від 04.07.2007 р. №370. Травма, так, пов`язана з захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Отже, потреба позивача у відпустці з 28.04.2024 тривалістю 30 календарних днів для продовження лікування внаслідок отриманого 25.03.2023 тяжкого бойового травмування, пов`язаного з захистом Батьківщини, підтверджена висновком військово-лікарської комісії.

При цьому не надання відповідачем суду доказів, витребуваних ухвалою від 18.03.2024, а саме наказу про надання ОСОБА_1 відпустки для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії з 28.04.2023, оцінюється критично та застосовуються наслідки, передбачені ч. 9 ст. 80 КАС України, а саме суд визнає обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, як факт надання відповідачем позивачу такої відпустки.

В свою чергу щодо доводів відзиву, згідно з яким представник відповідача стосовно періоду з 05.10.2023 по 30.10.2023 зазначає, що за час служби з приводу бойової травми позивач до медичної частини військової частини НОМЕР_1 не звертався, на стан свого здоров`я не скаржився, а до лікувального закладу був направлений 05.10.2023 з попереднім діагнозом хронічний радикуліт в стадії загострення, суд зауважує таке.

04.10.2023 року позивач був направлений на стаціонарне лікування і, згідно з випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3101252 КНП Олександрівська клінічна лікарня м. Києва, позивач з 05.10.2023 р. по 30.10.2023 р. лікувався у вказаному медичному закладі з основним діагнозом: наслідки перенесеної мінно-вибухової травми (25.03.2023 р.), ЗЧМТ, забій головного мозку середнього ступеню тяжкості з крововиливом в праву потиличну частку з цефалгічним, вестибуло-атактичним, вираженим церебрастенічним синдромами. Акубаротравма без пошкодження цілісності барабанних перетинок.

Відтак, відомості вказаної виписки спростовують доводи відповідача, що позивач лікувався з приводу хронічного радикуліту в стадії загострення.

Таким чином, відповідач - суб`єкт владних повноважень, на якого відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не спростував доводів позивача та не надав відповідних доказів на підтвердження своєї правової позиції, ні в обґрунтування відзиву, ні на виконання вимог ухвали суду від 18.03.2024.

Підсумовуючи, суд зазначає, що позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн. на місяць за період перебування у відпустці для лікування з 28.04.2023 по 27.05.2023 включно, у зв`язку з тяжким травмуванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та за період знаходження на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку з травмуванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 05.10.2023 р. по 30.10.2023 р. включно, а відтак дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплати спірної винагороди є протиправними.

В той же час, суд не знаходить підстав для задоволення позову щодо періоду 28.05.2023 року, оскільки, як вбачається з довідки ВЛК від 27.04.2023 р. № 140 позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. При цьому, відповідно до виписки з медичної карти хворого № 3100387, позивач був виписаний з стаціонарного лікування 27.04.2023 року. Таким чином, у відпустці терміном 30 календарних днів позивач мав перебувати з 28.04.2023 по 27.05.2023 включно. Доказів протилежного суду не надано ні позивачем, ні відповідачем.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги повноваження суду при вирішенні справи, передбачені ст. 245 КАС України, суд вважає що належним способом захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах буде зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, їх сім`ям під час дії воєнного стану", за періоди з 28.04.2023 по 27.05.2023 включно та з 05.10.2023 по 30.10.2023 включно, виходячи з її розміру 100000,00 грн ( сто тисяч гривень ) на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або перебування у відпустці, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову відповідно до вищенаведених мотивів.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - шляхом зобов`язання його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для окремого встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин 2-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові від 31.07.2018 року по справі №235/7638/16-а (адміністративне провадження №К/9901/43354/18) та в ухвалі від 23 квітня 2019 року у справі №805/516/18-а, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

В силу положень ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Принцип обов`язковості судового рішення також закріплений у статті 14 КАС України.

Відтак, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, а обставини справи не вказують на те, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у цій справі, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не встановив факту понесення позивачем витрат зі сплати судового збору, адже від його сплати позивача звільнено в силу Закону України Про судовий збір від 8 липня 2011 року № 3674-VI.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, їх сім`ям під час дії воєнного стану", за періоди з 28.04.2023 по 27.05.2023 включно та з 05.10.2023 по 30.10.2023 включно, виходячи з її розміру 100000,00 грн ( сто тисяч гривень ) на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або перебування у відпустці.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, їх сім`ям під час дії воєнного стану", за періоди з 28.04.2023 по 27.05.2023 включно та з 05.10.2023 по 30.10.2023 включно, виходячи з її розміру 100000,00 грн ( сто тисяч гривень ) на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або перебування у відпустці, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна