Справа № 120/3522/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 р. Справа № 120/3522/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

21.03.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Бута В.А., подана від імені та в інтересах позивачки ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про:

- визнання протиправним та скасування рішення № 61 від 21.12.2023 щодо відмови у призначенні позивачці пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачці пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням періодів трудового стажу відповідно до записів у трудовій книжці, а саме з 01.09.1980-21.06.1985, 01.08.1985-29.03.1991, 01.04.1991-09.12.1991, 20.12.1991-03.10.1994, 04.10.1994-01.11.1997, 14.06.2000-03.02.2003, 02.02.2004-30.11.2010, 01.01.2011-31.08.2011, 01.04.2018- 30.11.2023, починаючи з 20.12.2023.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20.12.2023 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області № 61 від 21.12.2023 позивачці відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Позивачка з таким рішенням пенсійного органу не погоджується та вважає його протиправним.

Ухвалою суду від 26.03.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав невідповідності заяви вимогам статей 160, 161 КАС України. Так, суд встановив, що у позовній заяві відповідачем визначено лише Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Водночас з матеріалів заяви вбачається, що за призначенням пенсії позивачка зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Відтак суд дійшов висновку, що позивачці необхідно або уточнити суб`єктний склад відповідачів (із визначенням позовних вимог до кожного з них) або висловити свою позицію щодо можливості залучення судом вищезазначеного Управління як другого відповідача (за ініціативою суду). Для усунення виявлених недоліків позовної заяви позивачці надано строк протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

02.04.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява представника позивачки про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано уточнений адміністративний позов. У позові уточнено суб`єктний склад відповідачів та заявлено наступні позовні вимоги:

- визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 61 від 21.12.2023 щодо відмови у призначенні позивачці пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати позивачці пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням періодів трудового стажу відповідно до записів у трудовій книжці, а саме з 01.09.1980-21.06.1985, 01.08.1985-29.03.1991, 01.04.1991-09.12.1991, 20.12.1991-03.10.1994, 04.10.1994-01.11.1997, 14.06.2000-03.02.2003, 02.02.2004-30.11.2010, 01.01.2011-31.08.2011, 01.04.2018-30.11.2023, починаючи з 20.12.2023.

Ухвалою суду від 08.04.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою вирішено витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області матеріали пенсійної справи позивачки.

16.01.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 30 років у разі звернення в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року Однак страховий стаж позивачки є недостатнім для призначення пенсії.

Відповідач вказує на те, що за результатами розгляду поданих документів до страхового стажу позивачки не зараховані періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки прізвище власника не відповідає паспортним даним.

Згідно із ч. 1 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Відповідно до ч. 7 ст. 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З матеріалів справи видно, що копію ухвали від 08.04.2024 доставлено Головнлому управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач 2) до його електронного кабінету 08.05.2024 о 00:55 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Втім, як у встановлений судом строк так і станом на дату ухвалення рішення відповідач 1 не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Верховний Суд у постанові від 23.11.2022 у справі №500/8027/21 дійшов висновку, що довідка про доставку в електронному вигляді рішення суду є належним доказом отримання стороною такого рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що 20.12.2023 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви позивачка додала низку документів, зокрема трудову книжку, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження, документ про стаж.

За принципом екстериторіальності заяву позивачки було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та прийнято рішення від 21.12.2023 № 61 про відмову у призначенні пенсії, оскільки заявниця не набула необхідного страхового стажу.

Зі змісту рішення слідує, що страховий стаж позивачки становить 20 років 05 місяців 21 день. Водночас за результатами розгляду поданих документів до страхового стажу позивачки не зараховані періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки прізвище власника трудової книжки не відповідає паспортним даним заявника.

Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу щодо відмови у призначені пенсії за віком, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Судом встановлено, що підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком став висновок про відсутність у позивачки достатнього страхового стажу, а саме 30 років. У рішенні про відмову у призначенні пенсії від 21.12.2023 № 61 зокрема зазначено, що до страхового стажу позивачки не зараховані періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки прізвище власника трудової книжки не відповідає паспортним даним заявника.

Перевіряючи доводи відповідача в цій частині суд враховує, що згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на адміністрацію підприємств, а тому її неналежне ведення не може позбавити позивачку права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Водночас, як встановлено судом, на титульній сторінці трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 однією рискою закреслено прізвище позивачки " ОСОБА_2 " і записано нове прізвище " ОСОБА_3 ". Крім того, у верхньому лівому кутку на першій сторінці (титульному аркуші) внесено зміни про прізвище позивачки, а саме "прізвище ОСОБА_2 змінено на Шиханову на підставі свідоцтва про шлюб". Вказані зміни завірені уповноваженою особою.

За змістом пунктів 2.11-2.13 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по-батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Отже, зміна запису у трудовій книжці про прізвище позивачки здійснена відповідно до пунктів 2.11-2.13 Інструкції № 58, яка діяла на момент внесення відповідних змін.

Тому посилання у рішенні відповідача 1 на те, що в трудовій книжці не підтверджено зміну прізвища позивачки, суд визнає необґрунтованими і такими, що не підтверджується матеріалами справи.

З огляду на викладене суд вважає, що позивачці неправомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 61 від 21.12.2023 підлягає скасуванню як протиправне.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру (про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням періодів трудового стажу відповідно до записів у трудовій книжці, а саме з 01.09.1980-21.06.1985, 01.08.1985-29.03.1991, 01.04.1991-09.12.1991, 20.12.1991-03.10.1994, 04.10.1994-01.11.1997, 14.06.2000-03.02.2003, 02.02.2004-30.11.2010, 01.01.2011-31.08.2011, 01.04.2018-30.11.2023, починаючи з 20.12.2023), то оцінивши наявні у справі докази суд доходить висновку, що пенсійний орган, приймаючи рішення № 61 від 21.12.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком, не надав належної правової оцінки відомостям про страховий стаж позивачки та не досліджував конкретні періоди її трудової діяльності, а лише зробив загальний висновок про неможливість врахування трудової книжки та архівної довідки як таких.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється призначення пенсії, а перевіряється виключно законність рішення органу пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність, а як наслідок зобов`язати вчинити певні дії.

Слід звернути увагу на те, що функції органів Пенсійного фонду щодо обчислення страхового стажу особи та призначення пенсії за віком відносяться до виключної компетенції відповідача.

Відповідачем 1 не було надано належної оцінки в оскаржуваному рішенні відомостям про трудову діяльність позивачки, не підтверджено чи не спростовано її страховий стаж, що позбавляє можливість суду здійснити контроль правомірності реалізації дискреційних повноважень Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та прийняти рішення зобов`язального характеру про зарахування до страхового стажу конкретних періодів роботи позивачки та призначення їй пенсії за віком. Протилежний підхід призведе до втручання у цьому разі в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема самостійно здійснювати розрахунок страхового стажу та нарахування пенсії.

Аналогічного висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах № 240/10097/22 від 25 жовтня 2023 року, № 560/895/23 від 28 вересня 2023 року та № 560/4016/23 від 29 серпня 2023 року.

Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 61 від 21.12.2023 та зобов`язання цього Головного управління, як пенсійний орган, який здійснював розгляд заяви позивачки в порядку екстериторіальності, повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком, враховуючи висновки суду за результатами розгляду справи. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Позивачка також просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, у випадку задоволення позову.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, необхідність встановлення судового контролю за виконанням судового рішення вирішується судом залежно від обставин кожної адміністративної справи та є його розсудом, а не обов`язком.

В силу положень ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Принцип обов`язковості судового рішення також закріплений у статті 14 КАС України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відтак, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, а обставини справи не вказують на необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення в зобов`язальній частині, суд не вбачає достатніх підстав для покладення на відповідача обов`язку подати звіт про виконання судового рішення у відповідності до вимог ст. 382 КАС України. При цьому додатково враховуються положення ст. 383 КАС України.

Щодо вимоги позивачки про звернення до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць, то суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів законодавцем покладено у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак суд доходить висновку, що до негайного виконання допускається рішення про "стягнення" присуджених сум пенсії, а не рішення про зобов`язання до їх нарахування та виплати. У випадку заявлення позивачкою позовних вимог про стягнення пенсії, суд повинен визначити суму до стягнення за один місяць та допустити рішення у цій частині до негайного виконання.

Разом з тим у межах цієї справи позивачкою обрано спосіб захисту своїх прав шляхом зобов`язання відповідача призначити та виплачувати їй пенсію. Особливістю такого способу захисту є те, що розмір пенсії при її призначенні повинен визначити відповідач при виконанні рішення суду у загальному порядку.

До того ж заявлені позовні вимоги суд задовольняє частково, а саме у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком, що додатково свідчить про відсудність підстав для звернення рішення суду до негайного виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, на користь позивачки належить стягнути половину понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, тобто 484,48 грн, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке прийняло неправомірне рішення та допустило порушення прав та інтересів позивачки у спірних правовідносинах.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 61 від 21.12.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з урахуванням висновків суду за результатами розгляду справи повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.12.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 збір в розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивачки: адвокат Бут Вадим Анатолійович (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005);

4) відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053).

Повне рішення суду складено 27.05.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович