Справа № 620/4005/24
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року Чернігів Справа № 620/4005/24

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області, Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 05.12.2023 №12652/Ж10/25-01-07-05-01 та від 05.12.2023 №12653/Ж10/25-01-07-05-01.

Суд ухвалою від 26.03.2024 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. В подальшому, суд ухвалою від 24.04.2024 залучив до участі у справі співвідповідача - Головне управління ДПС у м.Києві.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує, що недотримання вимог щодо конкретизації та викладення в наказі від 01.09.2023 №4296-п фактичних та правових підстав його прийняття призводить до протиправності останнього, а також як наслідок, перевірки в цілому та документів складених за її результатом. Крім того наголошує, що він не здійснює підприємницьку діяльність у салоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою; АДРЕСА_1 , що підтверджується, зокрема, Договором суборенди нерухомого майна від 05.10.2023 №1, який було надано до Головного управління ДПС у м. Києві та безпосередньо посадовим особам ГУ ДПС у м. Києві, якими проводилась фактична перевірка, а також відповіддю на адвокатський запит від 12.12.2023 з відповідними додатками, зокрема, витягом з електронного кабінету платника податків із зазначенням місцезнаходження об`єкта оподаткування та адреси господарської одиниці ФОП ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 .

Представником Головного управління ДПС у Чернігівській області подано до суду відзив на позов, в якому він не визнає позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Зазначає, що винесені за результатами перевірки податкові повідомлення-рішення є законними та скасуванню не підлягають.

Представником Головного управління ДПС у м.Києві відзив на позов не подано. У своїх запереченням на клопотання про залучення співвідповідача наголошує, що предметом розгляду є прийняті Головним управлінням ДПС у Чернігівській області податкові повідомлення-рішення, відношення до складення та винисення яких, Головне управління ДПС у м.Києві не має.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій він категорично не погоджується з доводами відповідача, вважає висновки безпідставними, а податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

На підставі наказу ГУ ДПС у м. Києві від 01.09.2023 №4296-п «Про проведення фактичних перевірок», посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві було проведено фактичну перевірку суб`єкта господарської діяльності - Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 , адреса об`єкта: АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки було складено акт фактичної перевірки від 08.11.2023 №72958/26/15/07/.

В Акті фактичної перевірки від 08.11.2023 №72958/26/15/07/ представниками ГУ ДПС у м. Києві, зокрема, було зазначено:

«На момент перевірки в салоні «Амарі» надаються масажні послуги за готівковий та безготівковий розрахунок. Перед початком перевіркою проведено контрольну розрахункову операцію, а саме: тайський масаж по ціні 1200 грн, при цьому РРО / ПРРО не використовувались - відсутні. Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не поставлено на податковий облік об`єкт оподаткування через який проводиться діяльність, а саме: салон «Амарі» за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом наданих до ДПС повідомлення за формою 20-ОПП.».

Враховуючи викладене, ГУ ДПС у м. Києві дійшло висновку, що позивачем порушено п.1 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського зарчування та послуг», ч.4 ст.24 Кодексу законів про працю України та абз.2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413.

На підставі вказаних висновків та за результатом розгляду поданих позивачем заперечень на Акт фактичної перевірки від 08.11.2023 №72958/26/15/07/, Головним управлінням ДПС у Чернігівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 05.12.2023 №12652/Ж10/25-01-07-05-01, яким визначено суму штрафних санкцій у розмірі 300 грн (п.1 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського зарчування та послуг») та від 05.12.2023 №12653/Ж10/25-01-07-05-01, яким визначено суму штрафних санкцій у розмірі 340 грн (за неподання до контролюючого органу повідомлення за формою 20-ОПП про наявний об`єкт, через який провадиться діяльність).

Зазначені податкові повідомлення-рішення позивач вважає протиправними та просить їх скасувати.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Пунктом 1.1. статті 1 Податкового кодексу України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

За приписами пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом (пункт 61.2 статті 61 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Види перевірок, які контролюючі органи мають право проводити, визначені статтею 75 Податкового кодексу України, пунктом 75.1 якої визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зокрема, посилається на протиправність наказу ГУ ДПС у м. Києві від 01.09.2023 №4296-п «Про проведення фактичних перевірок», оскільки він містить лише посилання на відповідний підпункт Податкового кодексу, без зазначення конкретних підстав для такої перевірки, тобто складений формально.

З цього питання суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 (справа №826/17123/18) відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 (справа №804/1113/16), від 24.05.2019 (справа №826/16221/15), від 03.10.2019 (справа №820/850/16), від 16.10.2019 (справа №820/11291/15), від 22.11.2019 (справа №815/4392/15) тощо.

При цьому, у постанові від 21.02.2020 (справа №826/17123/18) Верховний Суд сформував новий правовий висновок, наступного змісту: оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, такими підставами позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Відтак, аналіз обов`язкового до врахування висновку Верховного Суду дає підстави вважати, що позивач вправі посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення податкової перевірки, однак таке право платник податків може реалізувати при оскарженні в подальшому наслідків проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, а не при оскарженні наказу про проведення перевірки.

Оцінка таких підстав позову є першочерговою при розгляді справ про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням наведеного, суд у першу чергу здійснює оцінку правомірності призначення та проведення відповідачем перевірки за результатом якої прийняте спірне податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пункт 80.2 статті 80 Податкового кодексу України містить вичерпний перелік обставин, за наявності яких може бути проведена фактична перевірка. Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп.80.2.2);

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності». Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.

З огляду на викладене, Судова палата акцентує увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

Наказ ГУ ДПС у м. Києві на проведення фактичної перевірки від 01.09.2023 №4296-п та додаток до нього містить посилання на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України. Відповідно до вищезазначеного наказу, підставою (обгрунтуванням) для його прийняття стала доповідна записка управління фактичних перевірок від 31.08.2023 №1532/26-15-07-07-00-12.

Отже, у контексті висновків, які викладені у постанові Верховного Суду від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, суд приходить до висновку, що зміст спірного у цій справі наказу про проведення фактичної перевірки відповідає усім передбаченим податковим законодавством вимогам.

Щодо суті виявлених в ході проведення перевірки порушень, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до Договору оренди нежитлового приміщення від 01.10.2023, укладеного між ФОП ОСОБА_3 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар), орендодавець передає, а орендар приймає в оренду власне нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 44 кв. м., розташоване на першому поверсі житлової будівлі.

В подальшому між ФОП ОСОБА_2 (суборендар) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) було укладено Договір суборенди нерухомого майна від 05.10.2023 №1.

Предметом вказаного Договору є тимчасова здача в суборенду на сплатній основі нерухомого майна, - приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 44 кв. м., обладнаного і укомплектованого відповідно до Акту прийому-передачі Об`єкту нерухомості.

Виконання вказаного правочину, зокрема, підтверджується платіжною інструкцією від 11.12.2023 №15.

В подальшому, задля належного підтвердження даних обставин, ФОП ОСОБА_2 (суборендарю) було направлено Адвокатський запит від 05.12.2023 №23/12-05/3, у відповідь на який, 12.12.2023 було повідомлено, що станом на дату проведення ГУ ДПС у м. Києві перевірки ФОП ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність у салоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 на підставі зазначеного вище Договору.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 не здійснює підприємницьку діяльність у салоні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою; АДРЕСА_1 , що підтверджується, зокрема, Договором суборенди нерухомого майна від 05.10.2023 №1, а також відповіддю на адвокатський запит від 12.12.2023 з відповідними додатками, зокрема, витягом з електронного кабінету платника податків із зазначенням місцезнаходження об`єкта оподаткування та адреси господарської одиниці ФОП ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 .

Отже, припущення посадових осіб Головного управління ДПС у м. Києві, зазначені в акті перевірки не були підтверджені жодними належними, допустимими й достовірними доказами, а тому не могли бути взяті до уваги посадовими особами Головного управління ДПС у Чернігівській області при прийняті відповідних рішень за наслідком розгляду Акту фактичної перевірки від 08.11.2023 №72958/26/15/07/.

Також, варто звернути увагу, що на підставі Акту фактичної перевірки від 08.11.2023 №72958/26/15/07/ було складено та направлено до суду протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №758/14250/23 (набрало законної сили), провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.155-1 КУпАП було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Ухвалюючи зазначене рішення судом були встановлені такі обставини:

«Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №37400, складеного головним фінансовим інспектором ГУДПС у м. Києві Будзюком І.Г. 21.11.2023, ОСОБА_1 , будучи фізичною особою-підприємцем, 30.10.2023 о 13 год. 00 хв. в салоні «Амарі» за адресою м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, З-A допустив порушення встановленого порядку проведення розрахунків за товари (послуги), а саме, допустив при проведенні контрольної розрахункової операції не використовувати РРО та/або ПРРО, чим порушив вимоги п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.155-1 КУпАП.

Разом з цим, надані суду матеріали не містять будь-яких доказів вчинення ФОП ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП.

Так, із наданих захисником до суду письмових пояснень судом встановлено, що з 05.10.2023 ФОП ОСОБА_1 свою господарську діяльність за адресою АДРЕСА_1 , яка зазначена як місцезнаходження об`єкта в електронному кабінеті платника податків, він не здійснює.

Вказана обставина підтверджується доданими до письмових пояснень доказами, а саме: копією договору суборенди нерухомого майна від 05.10.2023 №1, укладеного між ФОП ОСОБА_2 (як суборендарем) та ФОП ОСОБА_1 (як орендарем); відповіддю на адвокатський запит від 12.12.2023; витягом з електронного кабінету платника податків із зазначенням місцезнаходження об`єкта АДРЕСА_1 .

Таким чином, наведене свідчить про відсутність в матеріалах справи належних, достатніх та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1551 КУпАП.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП, у звязку з чим провадження у справі підлягає закриттю».

За приписами частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській,- цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, у розумінні статті 78 КАС України, обставини, встановлені постановою Подільського районного суду міста Києва від 21.12.2023 у справі №758/14250/23 мають преюдиціальний характер для даного спору.

Системний аналіз наведеного вище дає підстави дійти висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача не узгоджуються з вимогами, встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України , враховуючи задоволення позову повністю, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області, Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 05.12.2023 №12652/Ж10/25-01-07-05-01.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 05.12.2023 №12653/Ж10/25-01-07-05-01.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича,11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ ВП 44094124).

Відповідач: Головне управління ДПС у м.Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ).

Повне рішення суду складено 27.05.2024.

Суддя Л.О. Житняк