Справа № 540/8594/21
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/8594/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про визнання протиправними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в якому просить визнати протиправними та скасувати накази «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » від 25.11.2021 № 410-0, №411-0, №412-0.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач не повідомив його про відкриття дисциплінарних проваджень. Не погоджується із порушенням відносно нього саме трьох дисциплінарних проваджень фактично за один день роботи. Вважає, що відповідач застосувавши три дисциплінарні провадження, фактично не надав можливості позивачу усвідомити провину та виправитися.

Усі дисциплінарні провадження були відкриті та проведені у період перебування позивача на лікарняному та у відпустці, що позбавило його можливості позивача реалізувати право на подання поясненнь, участі під час розгляду дисциплінарної справи. Вважає, що перебуваючи на лікарняному він не був зобов`язаний надавати будь-які пояснення в межах дисциплінарних проваджень.

Також, позивач звертає увагу на порушеними строки внесення подання дисциплінарної комісії керівнику, повідомлення про таке подання позивача, та прийняття відповідачем рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.

Стверджує, що записи з камер системи відеоспостереження за відсутності його згоди на проведення відеоспостереження за ним під час виконання службових обов`язків не можуть бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Сам факт відеозйомки працівника на робочому місці є обробкою персональних даних, що також не передбачено правилами внутрішнього розпорядку.

Звертає увагу на те, що у своїх поясненнях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що митні формальності здійснювалися лише у виді усного опитування, що підтверджує, що огляд позивачем ручної поклажі та особистих речей позивачем не здійснювався.

Вважає, необгрунтованим неврахування відповідачем під час дисциплінарного провадження таких пом`якшуючих обставин, як усвідомлення своєї провини, попередню бездоганну поведінку та відсутність дисциплінарних проваджень.

Відповідачем подано відзив, в якому останній звертає увагу на те, що позивач двічі запрошувався на засідання дисциплінарної комісії рекомендованим листом на його поштову адресу та на електронну адресу, однак жодного разу позивач на засідання не з`явився.

Кожен дисциплінарний проступок підлягає розслідуванню, як наслідок щодо кожного дисциплінарного поступку порушується окрема дисциплінарна справа, а тому формування дисциплінарних справ за фактами вчинення правопорушень є правомірним.

Чинне законодавство не містить обмежень щодо порушення дисциплінарного провадження у період відпустки особи, щодо якої порушено дисциплінарне провадження. А тому перебування у відпустці не позбавило позивача реалізації права на подання пояснень та участі у розгляді дисциплінарної справи.

Матеріали відеозаписів є відкритою інформацією, а тому є належним доказом в межах спірних правовідносин.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач проходив державну службу у Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Крим».

Наказами до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі № 183, № 184, № 197 від 27.09.2021 відкрито дисциплінарні провадження відносно позивача (т.1 а.с.27-30).

За результатами дисциплінарних проваджень відповідачем винесено накази «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » від 25.11.2021 № 410-0, №411-0, №412-0 (т.1 а.с.23-27).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кодекс законів про працю України відповідно до ст. 1 регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Проходження служби в митних органах визначається главою 79 Митного кодексу України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Відповідно до преамбули, принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу».

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про державну службу», цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Статтею 5 Закону України «Про державну службу» визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Норми Кодексу Законів про працю України поширюються на позивача лише у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, визначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 803/31/16.

Отже, якщо мова йде про конкуренцію норм Кодексу законів про працю України та Закону України «Про державну службу», то спеціальними нормами в частині визначення підстав із вступом, її проходження и припинення державної служби для особи є норми Закону України «Про державну службу».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Службові (посадові) обов`язки - це обов`язки державного службовця визначені Законом, іншими нормативно-правовими та локальними актами у зв`язку з обійманням такою особою конкретної посади у конкретному органі, що покладає на нього низку додаткових (власне «посадових», «обумовлених посадою») обов`язків, положенні про конкретний державний орган та/ або його структурний підрозділ, а також посадовій інструкції (в частині обов`язків, що однозначно випливають з приписів законів і не суперечать йому), а також правилами внутрішнього службового розпорядку.

При цьому статтями 8, 62 Закону України «Про державну службу» серед основних обов`язків державного службовця визначено: дотримання Конституції та законів України; дотримання принципів державної служби та правил етичної поведінки; забезпечення в межах наданих повноважень ефективного виконання завдань і функцій державних органів; сумлінне і професійне виконання свої посадових обов`язків; виконання рішень державних органів, наказів (розпоряджень), доручень керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; додержання вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; недопущення вчинків, несумісних із статусом державного службовця, тощо.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби у цих органах.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про державну службу», для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Відповідно до частин 10,11 цієї статті, Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про державну службу», з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Стосовно твердження позивача про незаконність його притягнення до дисциплінарної відповідальності тричі за фактично один відпрацьований робочий день, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону України «Про державну службу», підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ч. 7 ст. 66 Закону України «Про державну службу», за кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Враховуючи, що підставою порушення дисциплінарного провадження за трьома окремими фактами протиправних дії позивача, а саме не складання актів проведення огляду щодо різних осіб, суд вважає правомірним формування дисциплінарної справи щодо кожного проступку.

Отже, беручи до уваги те, що дисциплінарний проступок підлягає розслідуванню, як наслідок щодо кожного дисциплінарного поступку порушується окрема дисциплінарна справа, відповідно за кожен встановлений за результатами дисциплінарного провадження проступок позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що порушення трьох дисциплінарних проваджень за наслідками вчинення позивачем дисциплінарних проступків є таким, що відповідає вимогам розділу VIII Закону України «Про державну службу».

Щодо тверджень позивача про те, що проведення дисциплінарних проваджень у період його відпустки, суд зазначає, що законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено обмежень щодо проведення дисциплінарних проваджень відносно працівника у період перебування його у відпустці, а тому дані твердження суд вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про державну службу», дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.

Таким чином, законодавством, чинним на час спірних правовідносин, передбачена лише заборона застосовувати дисциплінарне стягнення, а не проведення дисциплінарного провадження, як зазначає позивач.

Щодо тверджень позивача про те, що його не було повідомлено про відкриття дисциплінарних проваджень, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 31 Порядку, комісія, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді.

Відповідно до п. 32 Порядку, про дату, час і місце засідання Комісії, дисциплінарної комісії державному службовцю повідомляється шляхом вручення інформації чи документів або надсилання їх поштою за адресою місця проживання/перебування чи на його адресу електронної пошти, або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Таке повідомлення здійснюється не менш як за п`ять календарних днів до дня проведення засідання Комісії, дисциплінарної комісії.

У разі коли державний службовець не прибув на засідання або не повідомив про поважні причини своєї відсутності, а також не надав письмові пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, Комісія, дисциплінарна комісія складає акт про відмову від надання пояснень.

Відсутність державного службовця на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження.

Листом № 7.28-10/09/10/1722 від 13.10.2021 позивача було запрошено на засідання дисциплінарної комісії та запропоновано надати пояснення по суті щодо обставин, які стали підставою для відкриття провадження відносно позивача. Вказане повідомлення доводилось до відома позивача шляхом надсилання на адресу проживання (трекінг Укрпошти 528) та на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.113-115).

Крім того, суд звертає увагу на те, що відсутність особи під час розгляду дисциплінарного провадження не позбавляє таку особу спростовувати вину у суді та у зв`язку з цим не може бути самостійною підставою для визнання протиправними та скасування наказів «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » від 25.11.2021 № 410-0, №411-0, №412-0.

На засідання комісії позивач жодного разу не з`явився, пояснень порушених дисциплінарних проваджень не надав, про причини неявки на засідання комісії не надавав, про що відповідачем складено акти про відмову в наданні пояснень від 26.10.2021, 03.11.2021 складені у відповідності до вимог абз. 3 п. 32 Порядку.

Відповідно до абз. 1 п. 35 Порядку, Комісія, дисциплінарна комісія вносить суб`єкту призначення (керівникові державної служби) пропозицію (подання) разом з матеріалами дисциплінарної справи не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня її (його) підписання.

Одночасно із внесенням суб`єкту призначення (керівникові державної служби) пропозиції (подання) державному службовцю повідомляється про дату внесення суб`єкту призначення (керівнику державної служби) такої пропозиції (подання) та необхідність надання ним письмового пояснення суб`єкту призначення (керівнику державної служби) відповідно до статті 75 Закону.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що ним не пропущено строк щодо внесення подання, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог абз. 1 п. 35 Порядку цей строк внесення подання складає 3 робочих дня з дня його підписання. Як вбачається з матеріалів справи, подання підписано 04.11.2021. Таким чином, третім (останнім) робочим днем внесення подання дати є 09.11.2021, в той час як останнє внесене 08.11.2021, що відповідає вимогам Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою КМУ від 04.12.2019 № 1039.

Стосовно доводів позивача про недотримання вимог абз. 1 ст. 35 Порядку про одночасне із внесенням подання повідомлення державного службовця про дату внесення такого подання, та про необхідність надання ним письмового пояснення керівнику державної служби відповідно, суд зазначає наступне.

Так, відповідачем електронними засобом зв`язку на адресу електронної пошти позивача 18.11.2021 за № 7.28-1/10/10/2478, № 7.28-1/10/10/2477, № 7.28-1/10/10/2476 надіслано повідомлення про внесення подання та запропоновано позивачу надати пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження.

Враховуючи перебування позивача у відпустці до 21.11.2021, та з метою дотримання положень частини першої статті 75 Закону України «Про державну службу», про те, що перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення, суд вважає таке повідомлення таким, що здійснено завчасно, та в межах дисциплінарного провадження, та на виконання вимог абз 1 ст. 35 в частині отримання від позивача відповідних пояснень.

Стосовно доводів позивача про те, що подання отримано 08.11.2021, в той час, як рішення керівника оформлене наказами від 25.11.2021, тобто із порушенням десятиденного строку що передбачено абз. 1 п. 36 Порядку, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз 1 п. 36 Порядку, за результатами розгляду дисциплінарного провадження суб`єкт призначення (керівник державної служби) протягом десяти календарних днів з дня отримання пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії приймає рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Водночас, у відповідності до вимог частини першої статті 148 Кодексу законів про працю України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

У зв`язку із звільненням позивача від роботи у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, відпустка позивача продовжена з 09.11.2021 по 21.11.2021.

Таким чином, беручи до уваги вищезазначені положення, відповідач мав прийняти рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності протягом десяти календарних днів з моменту внесення подання дисциплінарної комісії, однак не рахуючи часу перебування останнього у відпустці, а тому суд вважає правомірним прийняття оскаржуваних наказів саме 25.11.2021.

Стосовно твердження позивача про те, що ним не здійснювався огляд ручної поклажі та особистих речей громадян, а митні формальності здійснювались лише у вигляді усного опитування, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 336 Митного кодексу України (станом на час спірних правовідносин), митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян).

Відповідно до ч. 1 ст. 339 Митного кодексу України (станом на час спірних правовідносин), якщо є підстави вважати, що в ручній поклажі або багажі громадянина переміщуються через митний кордон України, у тому числі транзитом, товари, які підлягають обліку і заходам офіційного контролю, чи товари, при митному оформленні яких справляються митні платежі, а також товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено, митний орган має право провести огляд, а в разі необхідності - і переогляд ручної поклажі та багажу з їх розпакуванням.

Відповідно до частин 5,6 цієї статті, про здійснення огляду та переогляду складається акт, форму якого встановлює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Один примірник акта огляду (переогляду) передається громадянину або уповноваженій ним особі або представнику підприємства, що здійснює перевезення, пересилання ручної поклажі та багажу чи їх зберігання.

Матеріалами справи підтверджено та позивачем визнається той факт, що акти відповідно до вимог ст. 339 Митного кодексу України позивачем не складались.

При цьому суд звертає увагу, що здійснення митного огляду (огляду та переогляду товарів і транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, що переміщуються через митний кордон України, особистого огляду громадян) є одним із основних посадових обов`язків позивача відповідно до пункту 3 його посадової інструкції, з якою позивач ознайомлений особисто, про що свідчить його проставлений власноруч підпис (т.1 а.с.86-87).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено та позивачем не спростовано, що ним вчинено дисциплінарний проступок шляхом невиконання вимог статті 339 МК України, та невиконання посадових обов`язків, визначених у посадовій інструкції.

Щодо тверджень позивача про те, що відповідачем не було враховано його бездоганну поведінку та відсутність дисциплінарних стягнень, суд зазначає, що це не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваних наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки такі твердження не спростовують вчинений ним дисциплінарний проступок.

Також суд погоджується з доводами відповідача про те, що матеріали відеозаписів є відкритою інформацією, а тому є належним доказом в межах спірних правовідносин, оскільки в матеріалах особової справи ОСОБА_1 міститься його особиста заява про дозвіл на обробку персональних даних.

Таким чином, суд доходить висновку, що оскаржувані накази Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » від 25.11.2021 № 410-0, №411-0, №412-0 є правомірними, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (73003, м. Херсон, вул. Гоголя, 13, ) про визнання протиправними та скасування наказів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.05.2024.

Суддя О.О. Хурса

.