Справа № 521/494/24
Суддя: Сегеда О. М.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 521/494/24
Пр. №2-а/521/49/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.

при секретарі Замниборщ А.С., за участю:

представника позивача Байло Є.С.,

представника Котух М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що 02 грудня 2023 року інспектором 1 батальйону 6 роти УПП в Черкаській області, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1052782 від 02 грудня 2023 року, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 02 грудня 2023 року він, будучи військовослужбовцем, при виконанні службового завдання командування, долав дорогу у бік м. Одеса по трасі М-05, та на 211-му кілометрі був зупинений співробітниками поліції. Причина зупинки порушення швидкісного режиму в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год».

Зазначив, що в ході оспорювання цього припущення з боку двох інспекторів в званні «старшого лейтенанта» і «старшого сержанта», останній, колегіально приймав безпосередню участь у розгляді справи «про адміністративне правопорушення», перевіряючи його дані на службовому планшеті, «старший сержант» звернув увагу та повідомив інспектору, що на його транспортному засобі нібито закріплено номерний знак, який йому не належить, а тому, забувши про перевищення швидкості, враховуючи більшу санкцію статті, без проведення процедури розгляду справи, та не надавши йому можливості скористатись правовою допомогою адвоката, виніс щодо нього постанову за ч.1 ст. 121-3 КУпАП. Стверджував, що виконуючи службове завдання, отримав документ від керівництва, про видачу тимчасового державного номерного знаку на час завдання.

Вказував, що інспектором винесено оскаржувану постанову без будь-якої підготовки, не були вирішені належним чином клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, не досліджувалися наявність обставин що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, що є обов`язковим при розгляді справи відповідно до ст. 280 КУпАП. та не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги

Крім того, вказав, що оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку "5.70" лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Зазначив, що згідно відеозапису, який було надано відповідачем до матеріалів справи, помітно значне дрибіжання приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля Trucam з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля. Відповідачем не зазначено обґрунтовані доводи, які б підтверджували підстави за яких неможливо було вмонтувати прилад «TruCam», через що було порушено вимоги ст. 30 Закону України «Про національну поліцію»

Позивачем зазначено, що старшим лейтенантом ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про бажання скористатись послугами адвоката або фахівця у галузі права та не надав можливість ознайомитись з матеріалами за якими було зафіксовано адміністративне правопорушення останнього, не врахувано надані пояснення в ході розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, відповідачем було припущено, що останній керував транспортним засобом із встановленим номерним знаком, який останньому не належить.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд скасувати постанову серії ЕНА № 1052782 від 02 грудня 2023 року про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та закрити відносно нього провадження у справі.

Ухвалою суду від 26 січня 2024 року по справі було поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом, відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання(а.с. 53-54).

Представник позивача, діючий на підставі ордеру від 24 сінчя 2024 року, в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив суд її задовольнити (а.с. 27).

Представник відповідача, діючий на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та посив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі (а.с. 113-125)

Раніше надав до суду відзив на позов, в обгрунтування якого зазначив, що 02 грудня 2023 року о 10 год. 44 хв. інспектор УПП в Черкаській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_2 разом зі старшим сержантом поліції ОСОБА_3 несли службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку та виконували службові обов`язки відповідно повноважень передбачених Законом України «Про Національну поліцію».

ОСОБА_2 в Черкаській області Уманський район на автодорозі М-05 «Київ-Одеса» 211-й км, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000735), було зафіксовано, що водій транспортного засобу «Skoda Octavia» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухався зі швидкістю 79 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год», при цьому перевищив встановлену швидкість руху на 29 км/год, чим порушив п. 12.9 6) ПДР України, після чого, на підставі ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», вказаний автомобіль було зупинено.

Відповідач вказав, що під час розгляду справи виявилося, що на транспортному засобі «Skoda Octavia» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), яким керував ОСОБА_1 , закріплений державний номерний знак, який не належить цьому транспортному засобу. Оскільки у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу був вказаний коректний номерний знак НОМЕР_2 (належність - ОСОБА_4 ), проте на автомобілі був закріплений інший НОМЕР_1 (належність - ОСОБА_5 , автомобіль «Suzuki Vitara»).

У подальшому поліцейський із врахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП розглянув справу відповідно за обидва правопорушення, виніс постанову та наклав адміністративне стягнення за порушення п.2.9.в) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 121-3 КУпАП, при цьому повторно роз?яснив ОСОБА_1 права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Стверджував, що під час розгляду справи ОСОБА_1 факт вчинення ним правопорушення не заперечував, лише пояснив причину, чому так вчинив.

Розглянувши справу, поліцейський відповідно до ст. 258 КУпАП з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП з врахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, ст. 251 КУпАП, ст. 252 КУпАП, згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП, розглядаючи справу відповідно за обидва правопорушення, виніс постанову серії ЕНА №1052782 відносно Позивача та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн. за порушення п.2.9.в) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Надалі поліцейський згідно ст. 285 КУпАП ознайомив ОСОБА_1 із змістом постанови по справі про адміністративне правопорушення та вручив копію постанови під підпис. Також, останньому роз`яснено зміст статей 307, 308 КУпАП, щодо порядку виконання постанови про накладення штрафу та ст.289 КУпАП, щодо порядку оскарження постанови.

Стверджував, що поліцейським, при розгляді справи про адміністративне правопорушення і винесенні постанови по справі відносно ОСОБА_1 , доведено наявність події та складу адміністративного правопорушення і вини особи у його вчиненні.

Також представником відповідача зазначено, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, прилад також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості в автоматичному режимі. Це підтверджується зокрема офіційним листом Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», копія якого додається до даного відзиву (лист від 01 жовтня 2019 року №22-38/49).

Також, можливість застосування приладу в ручному режимі описана в його методичних рекомендаціях щодо використання та інструкції з використання (ст.ст. 1 7, 22, 32).

Посилаючись на викладене та на те, що позивачем в обґрунтування власної позиції не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність в його діяннях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 127-141).

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі передбачених ч. ч. 1, 2, 3 і 5 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ЕНА № 1052782 від 02 грудня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 02 грудня 2023 року о 10 год. 44 хв. на автодорозі М-05 «Київ-Одеса» 211-й км. ОСОБА_1 керуючи «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 79 км/год. в зоні дії знаку 3.29 Обмеження максимальної швидкості 50 км/год» та керував автомобілем з номерним знаком, який не належить даному автомобілю, чим порушив п. 2.9в ПДР чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та був притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн. (а.с. 12-13).

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, ратифіцірована на підставі Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Згідно ч. 1 ст. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух , встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

У відповідності до п.2.9в Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з пунктом 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП у даному випадку встановленню підлягають наступні обставини:

- чи вчинені особою відповідні дії, що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності;

- чи не можливо чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, яким керував позивач.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, представником відповідача разом з відзивом до суду було надано в якості доказу відеозаписи з нагрудного відеореєстратора та запису TruCam LTI 20/20.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який був досліджений в судовому засіданні вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, поліцейським не були вирішені належним чином клопотання, не були дослідженні докази, не було заслухано водія ОСОБА_1 , які беруть участь у розгляді справи та не надано можливості скористатися правовою допомогою.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, а тому провадження по даній справі підлягає закриттю.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25). який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висн овків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що право особи на справедливий суд та отримання правничої допомоги передбачено Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до норм Конституції (ст.ст. 55, 59, 124) кожен має право на професійну правничу допомогу.

Кожна особа має право на юридичну допомогу. Дане право гарантується державою, яка спрямовує на його реалізацію правоохоронну систему країни, діючи тим самим відповідно до міжнародно-правових вимог, зокрема Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року.

Окрім того, право кожної особи на ефективний захист своїх прав та інтересів є однією з основних ознак справедливого судового розгляду (Рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»; Рішення Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції»; Рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України»).

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 47 та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частин шостої, сьомої статті 218 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про ознайомлення обвинуваченого і захисника з матеріалами кримінальної справи) від 18 січня 2012 року № 1-рп/2012 викладено, що ознайомлення обвинуваченого чи його захисника з матеріалами справи є елементом кримінального судочинства і його порядок відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України визначається законами України. Відтак право на таке ознайомлення не є абсолютним.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України закріплено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, вказані норми, свідчать про те, що саме на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доказування в адміністративних справах.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Також згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення відповідач діяв всупереч положенням визначених Конституцією та законами України, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, твердження позивача не спростовані, до суду не надано інших належних та достатніх доказів на підтвердження вини позивача та доказів на спростування доводів позивача, а тому суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити, постанову інспектора 6-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Вітер О.А. серії ЕНА № 1052782 від 02 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП скасувати, провадження по вказаній справі про адміністративне правопорушення закрити, що відповідає положенням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

У ст. 254 КУпАП зазначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вбачається, що при зверненні до суду ОСОБА_1 , не сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн., оскільки є інвалідом 2 групи довічно (а.с. 18, 33).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення на користь держави судового збору в розмірі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Керуючись ст. ст. 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволення.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 6-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Вітер Олега Анатолійовича серії ЕНА № 1052782 від 02 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місцезнаходження: вул. Ф. Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користьдержави судовий збір в розмірі 605(шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 27 травня 2024 року.

Суддя: О.М. Сегеда