Справа № 322/2009/23
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2024 року м. Дніпросправа № 322/2009/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 19 січня 2024 року (суддя Гасанбеков С.С.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Інспектора відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старший сержант поліції Белименка Дмитра Юрійовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Інспектора відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старший сержант поліції Белименка Дмитра Юрійовича, в якому просив:

скасувати винесену 19.11.2023 інспектором відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області Белименком Дмитром Юрійовичем постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ № 8167581, відносно ОСОБА_1 ;

провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що автомобіль ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у вказаний в оскаржуваній постанові час, працівниками поліції не зупинявся. Так, вказаний автомобіль, близько 02:00 год 19.11.2023, під`їхав до будинку № 17 по вул. Дружби в смт. Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, де зупинився. І лише через деякий час до вказаного автомобіля під`їхав службовий автомобіль поліції, звідки вийшов інспектор, який пред`явив позивачу вимогу про надання посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль. На думку позивача, в такому випадку позивача не можна вважати водієм транспортного засобу. Позивач вважає, що особа, яка хоч і перебуває в транспортному засобі, але таким транспортним засобом не керує, а також особа, яка хоч і керувала транспортним засобом, але не була зупинена поліцейським, відповідно до п. 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху, не зобов`язана мати при собі, а також пред`явити для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційні документи на автомобіль. У зв`язку з цим, позивач вважає вимогу інспектора про надання позивачем вищевказаних документів незаконною. Позивач стверджує, що відповідачем розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП не здійснювався взагалі. Так, представлення посадової особи, яка розглядала дану справу, не здійснювалося, яка справа підлягала розгляду не оголошувалося, ОСОБА_1 його права і обов`язки не роз`яснювалися, його пояснення не заслуховувалися, докази не досліджувалися, клопотання не вирішувалися. Відповідач, складаючи матеріали за ст. 130 КУпАП, виніс оскаржувану постанову. Крім того, о 02:05 год 19.11.2023 позивача інспектором, із застосуванням фізичного впливу, було поміщено до службового автомобіля, де останній перебував не менше ніж до 03:10 год вказаного дня. При цьому позивачу інспектором було заборонено залишати службовий автомобіль. Таким чином, в період часу з 02.05 год по 03.10 год. 19.11.2023 ОСОБА_1 був вимушений залишатися поряд з поліцейськими, отже на думку позивача, є підстави стверджувати, що ОСОБА_1 у цей період часу був затриманим. Проте, протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 не складався, про факт його затримання центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, проінформований не був. Більш того, о 02:45 год. 19.11.2023 ОСОБА_1 було заявлено клопотання про його бажання скористатися правовою допомогою захисника, яке інспектором було залишено без уваги, чим було порушено право останнього на захист. Позивачу інкримінується керування транспортним засобом без відповідних документів, яке мало місце 19.11.2023 о 02:52 год. Разом з тим, в період часу з 02:05 год. по 03:10 год. 19.11.2023 ОСОБА_1 перебував у службовому автомобілі поліції, а тому ніяк в цей час не міг керувати будь-яким транспортним засобом. На підставі вищевказаного позивач вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача закриттю, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 19 січня 2024 року в задоволені позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального, процесуального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що підпунктом «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Разом з тим, як встановлено судом, автомобіль ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у вказаний в оскаржуваній постанові час, працівниками поліції не зупинявся. Так, вказаний автомобіль, близько 02.00 год 19.11.2023, під`їхав до будинку № 17 по вул. Дружби в смт. Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, де зупинився. І лише через деякий час до вказаного автомобіля під`їхав службовий автомобіль поліції, звідки вийшов інспектор, який пред`явив позивачу вимогу про надання посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль. В такому випадку позивача не можна вважати водієм транспортного засобу. Проте особа, яка хоч і перебуває в транспортному засобі, але таким транспортним засобом не керує, а також особа, яка хоч і керувала транспортним засобом, але не була зупинена поліцейським, відповідно до п. 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху, не зобов`язана мати при собі, а також пред`явити для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційні документи на автомобіль. Тому вважає помилковим висновок суду першої інстанції, в частині того, що особа, яка керувала транспортним засобом, вважається водієм як після зупинки, так і після стоянки транспортного засобу, а відтак має обов`язки водія, зокрема і щодо пред`явлення документів на вимогу поліцейських, якщо така вимога пред`являється водієві безпосередньо після зупинки (стоянки).

Крім того, при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем було допущено порушення норм ст. 245, 246, 268, 279 КУпАП. В порушення вищевказаних норм, відповідачем розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП не здійснювався взагалі. Так, представлення посадової особи, яка розглядала дану справу, не здійснювалося, яка справа підлягала розгляду не оголошувалося, ОСОБА_1 його права і обов`язки не роз`яснювалися, його пояснення не заслуховувалися, докази не досліджувалися, клопотання не вирішувалися. Відповідач, складаючи матеріали за ст. 130 КУпАП, виніс оскаржувану постанову. Разом з тим, вищевказаному факту судом оцінка не була надана. Також, вважає помилковим висновок суду в тій частині, що відеозаписом підтверджується те, що поліцейський роз`яснив позивачу його права. Як вбачається із відеозапису, ОСОБА_1 роз`яснювалися його права при складенні матеріалів про адміністративне правопорушення. передбачене ст. 130 КУпАП, а не при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Крім того, о 02.05 год 19.11.2023 позивача інспектором, із застосуванням фізичного впливу, було поміщено до службового автомобіля, де останній перебував не менше ніж до 03.10 год вказаного дня. При цьому позивачу інспектором було заборонено залишати службовий автомобіль. В порушення вищевказаних вимог законодавства протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 не складався, про факт його затримання центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, проінформований не був. Також, о 02.45 год. 19.11.2023 ОСОБА_1 було заявлено клопотання про його бажання скористатися правовою допомогою захисника, яке інспектором було залишено без уваги, чим було порушено право останнього на захист.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. В обґрунтування правомірності винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зазначає, що позивач, 19.11.2023 о 02 год 52 хв у смт Новомиколаївка Запорізької області, по вул. Дружби, керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, тобто не мав права керування таким транспортним засобом та з явними ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив пп.2.1а, п.2.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП. Факт керування позивачем транспортним засобом та відмови позивача на пропозицію поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтверджується наданим суду відеозаписом. Також звертає увагу, що позивач скоїв вищезазначені адміністративні правопорушення, порушуючи також комендантську годину під час воєнного стану. Поліцейський безпосередньо після зупинки позивачем транспортного засобу звернувся до нього з питанням щодо порушення позивачем комендантської години та керування автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, отже відповідно до пп. 3, 6 ч. 1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» вимоги поліцейського до позивача щодо пред`явлення документів, зокрема паспорту та посвідчення водія, були законними. Для з`ясування правових підстав керування автомобілем, відповідач здійснив перевірку документів, а саме наявність у позивача реєстраційних документів на зазначений транспортний засіб. Стверджує про правомірність дій інспектора поліції, доведеність вини позивача наданими суду доказами та винесення оскаржуваної постанови з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що 19.11.2023 інспектором відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області Белименко Д.Ю. було винесено постанову, серії ЕАТ №8167581, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, позивача визнано винним в тому, що він 19.11.2023, о 02:52 год., в смт. Новомиколаївка, по вул. Дружби, 17, керуючи автомобілем ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав при собі реєстраційних документів на транспортний засіб та посвідчення водія, чим порушив п. 2.1 ПДР України. Додатком до постанови серії ЕАТ №8167581 від 19.11.2023 зазначено відеозапис.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення є законною та обґрунтованою, відповідно позов є необґрунтованим та відсутні правові підстави для його задоволення.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступе.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - ПДР).

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пп. «ґ» п. 2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Згідно з пп. «а» п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

Виходячи з викладеного, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

З аналізу наведеного слідує, що згідно законодавства України, на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб.

При цьому відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 в адміністративній справі №127/19283/17, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною 1 статті 126 КУпАП є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Диспозиція частини 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена поліцейським з порушенням його прав та чинного законодавства України, є незаконною, а тому підлягає скасуванню. При цьому, в апеляційній скарзі позивач стверджує, що транспортним засобом не керував.

Як зазначає позивач, працівниками поліції він не зупинявся, оскільки вказаний автомобіль, близько 02:00 год. 19.11.2023, під`їхав до будинку № 17 по вул. Дружби в смт. Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, де зупинився. І лише через деякий час до вказаного автомобіля під`їхав службовий автомобіль поліції, звідки вийшов інспектор, який пред`явив позивачу вимогу про надання посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль. На думку позивача, в такому випадку позивача не можна вважати водієм транспортного засобу

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи, оскільки твердження позивача повністю спростовуються відеозаписом події за його участю. Так, дослідженням відеозапису судом встановлено, що позивач 19.11.2023 о 02 год 05 хв керував автомобілем та здійснив зупинку, безпосередньо після якої поруч з ним зупинився службовий автомобіль поліції. Одразу після зупинки позивачем транспортного засобу поліцейський звернувся до позивача з питанням щодо порушення комендантської години та керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, отже, відповідно до п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII вимоги поліцейського до позивача щодо пред`явлення документів, зокрема паспорту та посвідчення водія, були законними. Водночас на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки документи, зокрема паспорт та посвідчення водія відповідної категорії, позивач їх не пред`явив. Під час спілкування з поліцейськими позивач заперечував те, що він керував транспортним засобом, а натомість пояснив, що він щойно вийшов з дому щоб поставити автомобіль до гаражу. Стосовно документів позивач пояснив, що вони знаходяться в гаражі.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про безпідставність доводів позивача щодо відсутності у інспектора права вимагати пред`явлення відповідних документів для перевірки.

Правильними є також висновки суду в частині дотримання процедури розгляду справи про накладення адміністративного стягнення.

З дослідженого відеозапису встановлено, що поліцейський роз`яснив позивачу його права, а також надав позивачу можливість звернутися за отриманням правової допомоги, запропонувавши йому також зателефонувати за відповідним номером для отримання безоплатної правової допомоги, проте позивач не зробив цього з власної волі.

Також судом першої інстанції правильно визнано необґрунтованими твердження позивача щодо його затримання поліцейськими, зважаючи на те, що відповідно до відеозапису поліцейські роз`яснили позивачу необхідність його присутності при розгляді справи про адміністративне правопорушення та попередили позивача щодо можливості його затримання, проте відповідних дій не вчиняли.

Водночас, як правильно вказав суд першої інстанції, під час складання протоколу за ст. 130 КУпАП та розгляду справи за ч.1 ст. 126 КУпАП позивач кілька разів залишав службовий автомобіль поліції, після чого повертався до вказаного автомобіля та продовжував розмову з поліцейськими.

Отже порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення відбувався у відповідності до норм чинного законодавства та позивач жодним чином не був обмеженим у реалізації своїх прав.

Щодо допущеної в оскаржуваній постанові помилки у зазначенні часу вчинення правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано визнав її несуттєвою, оскільки факт вчинення позивачем правопорушення повністю підтверджується дослідженими судом відеозаписами події, і така помилка не впливає на правильність встановлених події та складу адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності.

З наведеного колегія суддів констатує, що судом першої інстанції було повною мірою

виконано процесуальний обов`язок щодо повного і об`єктивного з`ясування дійсних обставин справи та висновки суду першої інстанції є результатом оцінки досліджених доказів.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 19 січня 2024 року залишити змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров