Справа № 460/33044/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/33044/22 пров. № А/857/3266/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.12.2023р. в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Рівненській обл. до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 27.12.2023р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 27.12.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

29.09.2022р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач Головне управління /ГУ/ ДПС у Рівненській обл. звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача фізичної особи ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід бюджету суму податкового боргу по земельному податку з фізичних осіб в розмірі 152519 грн. 82 коп. на відповідний казначейський рахунок (а.с.1 і на звороті).

Згідно ухвали суду від 11.01.2023р. розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами (а.с.41-42).

24.11.2023р. позивач ГУ ДПС у Рівненській обл. скерував до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача фізичної особи ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід бюджету суму податкового боргу по земельному податку з фізичних осіб в розмірі 17316 грн. 57 коп. на відповідний казначейський рахунок (а.с.60-65).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.12.2023р. заявлений позов задоволено; стягнуто з відповідача ОСОБА_3 податковий борг із земельного податку фізичних осіб в розмірі 17316 грн. 57 коп. на відповідний казначейський рахунок (а.с.66-70).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ОСОБА_3 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.76-80).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції із порушенням норм процесуального закону прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог.

Також сума податкового боргу в розмірі 5772 грн. 19 коп. (земельний податок, податкове повідомлення-рішення № 453947/19-2407-1717 від 23.07.2021р.) сплачена відповідачем 28.10.2021р., а сума податкового боргу в розмірі 11544 грн. 38 коп. (земельний податок, податкове повідомлення-рішення № 453947/20-2407-1717 від 23.07.2021р.) - 30.11.2021р., що стверджується відповідними квитанціями.

Таким чином, під час вирішення спору суд безпідставно змінив предмет спору та стягнув з відповідача сплачений податковий борг із земельного податку за 2019-2020 роки, а також не врахував практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.

Позивач ГУ ДПС у Рівненській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.100-101).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Статтею 67 Конституції України передбачено обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Розглядувані відносини по стягненню податкового боргу регулюються приписами ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 якого податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (п.41.2 ст.41 ПК України).

Право контролюючих органів на звернення до суду з позовом щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини передбачене пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України.

Згідно п.95.1 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п.95.2 вказаної статті).

За правилами п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Вирішуючи наведений спір, суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг виник у зв`язку з несплатою платником податків грошових зобов`язань, визначених наступними податковими повідомленнями-рішеннями, зокрема:

№ 453947/19-2407-1717 від 23.07.2021р. щодо визначення податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік в розмірі 11544 грн. 38 коп. (а.с.7, 48);

№ 453947/20-2407-1717 від 23.07.2021р. щодо визначення податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік в розмірі 11544 грн. 38 коп. (а.с.7, 49).

Такі податкові повідомлення-рішення не були оскаржені в адміністративному чи судовому порядку.

Узгоджені суми грошових зобов`язань відповідачем не були сплачені своєчасно та набули статусу податкового боргу.

З метою погашення заборгованості контролюючим органом була виставлена та надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення податкова вимога форми «Ф» № 0-1704 від 11.10.2021р. на загальну суму 40405 грн. 33 коп. Вказані заходи не призвели до сплати відповідачем податкового боргу.

Водночас, сплачені відповідачем в добровільному порядку грошові кошти в рахунок погашення поточних зобов`язань були зараховані позивачем на підставі приписів п.87.9 ст.87 ПК України в погашення боргу минулих періодів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для стягнення податкового боргу, з огляду на наступне.

Із змісту заявленого ГУ ДПС в Рівненській обл. позову слідує, що його предметом було стягнення з відповідача ОСОБА_1 податкового боргу в загальному розмірі 152519 грн. 82 коп., з яких 135203 грн. 25 коп. по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості (згідно податкового повідомлення-рішення № 0-1920 від 29.10.2021р.); 17316 грн. 57 коп. по земельному податку (згідно податкових повідомлень-рішень № 453947/19-2407-1717 від 23.07.2021р. (5772 грн. 19 коп.) та № 453947/20-2407-1717 від 23.07.2021р. (11544 грн. 38 коп.).

Під час розгляду справи позивач подав заяву про зменшення позовних вимог і в кінцевому підсумку обмежив свої позовні вимоги стягненням суми податкового боргу по земельному податку в розмірі 17316 грн. 57 коп.

За таких обставин під час розгляду справи суд повинен перевірити підстави та періоди виникнення вказаної заборгованості, правильність обчислення суми боргу, наявність або відсутність платежів в рахунок погашення цієї суми (повного чи часткового), а також з`ясувати та зазначити у своєму рішенні, із яких сум складається цей борг та на підставі яких документів відповідач повинен його сплачувати.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, є податковим боргом.

Згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пп.54.5 ст.54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з пп.«е» п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.

За змістом п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Право податкового органу на направлення платнику податків податкової вимоги у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп.54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, виникає лише на 11-й день після отримання платником податкового повідомлення-рішення за умови неініціювання процедури оскарження такого рішення контролюючого органу.

Відповідно до п.1 Розділу II Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затв. наказом Міністерства фінансів України № 5 від 12.01.2021р., з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються інтегровані картки платника /ІКП/ за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно облікових даних ГУ ДПС в Рівненській обл. станом на 14.11.2023р. за відповідачем ОСОБА_1 обліковується непогашений податковий борг в загальному розмірі 17316 грн. 57 коп. по земельному податку, який виник на підставі наступних податкових повідомлень-рішень:

№ 453947/19-2407-1717 від 23.07.2021р. щодо визначення податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік в розмірі 11544 грн. 38 коп., несплачена сума становить 5772 грн. 19 коп.;

№ 453947/20-2407-1717 від 23.07.2021р. щодо визначення податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік в розмірі 11544 грн. 38 коп., несплачена сума становить 11544 грн. 38 коп.

З метою погашення податкового боргу податковим органом скеровано на адресу відповідача податкову вимогу № 0-1704 від 11.10.2021р. на суму 40405 грн. 33 коп., яка стосувалася виключно заборгованості по земельному податку (а.с.3).

Вказані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога були скеровані рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на податкову адресу відповідача та отримані адресатом (а.с.3 і на звороті, а.с.7 і на звороті).

Таким чином, розмір податкового боргу стверджується довідкою про суму податкового боргу платника податків (а.с.2), розрахунком виникнення податкової заборгованості по нарахованих (донарахованих) сумах згідно карток особових рахунків (а.с.63), копіями податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги, доказами їх отримання платником податків (а.с.3, 48-49), відомостями облікової картки платника податків по вказаних платежах (а.с.6).

Під час судового розгляду справи відповідачем не представлено будь-яких переконливих доказів щодо неправомірності нарахування спірної суми заборгованості, останнім не спростовано правильності нарахування розглядуваної суми боргу.

Також суду не надано доказів оскарження в адміністративному чи у судовому порядку винесених податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.

Стосовно правомірності визначення позивачем суми грошових зобов`язань колегія суддів звертає увагу на таке.

Факт узгодження грошового зобов`язання створює для платника податків обов`язок сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Своєю чергою, невиконання обов`язку зі сплати узгодженого грошового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.

Враховуючи, що після узгодження грошових зобов`язань у відповідача виник обов`язок їх сплатити у встановлені законом строки і за закінченням таких строків узгоджені податкові зобов`язання стали податковим боргом, зважаючи на факт несплати відповідачем податкового боргу, надіслання позивачем податкової вимоги відповідачеві, позов про стягнення такого боргу підлягає до задоволення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що факт узгодження грошового зобов`язання, несплата його у встановлений законом строк та набрання таким зобов`язанням якості податкового боргу виключає підстави для оцінки судом правомірності визначення податковим органом грошового зобов`язання у справі, де предметом позову є стягнення такого боргу.

Отже, питання правомірності податкових повідомлень-рішень, якими визначені суми грошових зобов`язань по земельному податку не може бути предметом доказування у межах даного позову, оскільки такі рішення суб`єкта владних повноважень не є предметом позову в цій справі.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 19.05.2020р. у справі № 809/12/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Разом з тим, під час судового розгляду відповідач надав докази сплати сум земельного податку, які визначені податковими повідомленнями-рішеннями №№ 453947/19-2407-1717, 453947/20-2407-1717 від 23.07.2021р., а саме:

квитанцію про сплату 28.10.2021р. суми земельного податку в розмірі 11544 грн. 38 коп. (зворот а.с.48);

квитанцію про сплату 30.11.2021р. суми земельного податку в розмірі 11544 грн. 38 коп. (зворот а.с.48).

Вказані суми платежів відображені в обліковій картці платника податків по платежу «земельний податок», однак були зараховані податковим органом в рахунок погашення минулої заборгованості відповідача перед бюджетом.

Відповідно до п.87.9 ст.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суми сплачених коштів в розмірі 5772 грн. 19 коп. зараховані податковим органом в рахунок сплати поточних зобов`язань по земельному податку згідно податкового повідомлення-рішення № 453947/19-2407-1717 від 23.07.2021р., а решта суми 17316 грн. 57 коп. в сплату податкового боргу, що обліковувався на момент здійснення відповідних платежів (а.с.6).

Отже, зарахування вказаних коштів, яке здійснено позивачем в рахунок погашення минулої заборгованості відповідача перед бюджетом, відповідає приписам п.87.9 ст.87 ПК України.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність у відповідача податкового боргу у вказаній сумі, доказів погашення якого останнім на час розгляду справи в суді першої інстанції не представлено.

Окрім цього, належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Фактично спірні правовідносини виникли з участю фізичної особи (громадянина та власника об`єктів нерухомості, земельної ділянки) ОСОБА_1 у зв`язку із виявленим порушенням податкового законодавства щодо своєчасної сплати визначених податковим органом податкових зобов`язань по земельному податку.

В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, колегія суддів вважає, що саме ОСОБА_1 як фізична особа є належним відповідачем за даним позовом.

Звідси, оскільки за відповідачем рахується податковий борг, що виник на підставі рішень, якими визначені податкові зобов`язання, доказів оскарження яких у адміністративному та судовому порядку сторонами не надано, з урахуванням того, що відповідачем не надано доказів погашення такої заборгованості, яка вважається узгодженою, позовні вимоги про стягнення зазначеної заборгованості у вказаному розмірі підлягають задоволенню.

Щодо тверджень апелянта про порушення судом норм процесуального права в частині прийняття до розгляду заяви про зменшення позовних вимог та подальшого вирішення позову в межах зменшених вимог колегія суддів враховує наступне.

Згідно з приписами ч.1 ст.47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження визначені нормами ст.262 КАС України.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В свою чергу, порушення вимог ч.3 ст.262 КАС України щодо строків подання заяви про зменшення розміру позовних вимог не віднесено згідно ч.3 ст.317 КАС України до порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Також доводи апелянта про неотримання копії заяви про зменшення позовних вимог спростовуються доказами відправлення податковим органом копії такої на податкову адресу відповідача та описом вкладення у цінний лист (а.с.62, 64).

Окрім цього, колегія суддів зауважує те, що завданням апеляційного суду є забезпечення правильного вирішення справи, а не лише перевірка правильності застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції.

Оскільки станом на поточну дату (під час судового розгляду) відбулася зміна суми податкового боргу, що в цілому призвело до зменшення податкового боргу, тому суд першої інстанції правомірно врахував заяву ГУ ДПС в Рівненській обл. про зменшення суми податкового боргу та вирішив спір в межах зменшених вимог.

Колегія суддів відхиляє інші доводи апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають; представлені позивачем докази є належними і допустимими, а відтак останні правомірно прийняті судом першої інстанції до уваги.

Таким чином, колегія суддів вважає заявлений позов підставним та обґрунтованим, а тому такий підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.12.2023р. в адміністративній справі № 460/33044/22 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 24.05.2024р.