Справа № 463/3282/24
Суддя: Яворський С. Й.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 463/3282/24
Провадження № 2-а/463/47/24
РІШЕННЯ

іменем України

23 травня 2024 року м. Львів

Личаківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Яворського С.Й.,

секретар судового засідання Козак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львів у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовною заявою адвоката Ладанівської Наталії Іванівни в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (місце знаходження: 79053, м.Львів, вул.Перфецького, 19, ), Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,,

встановив:

Адвокат Ладанівська Н.І. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом.

Позов обґрунтовано тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1336418 від 29.01.2024 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень за ч.4 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з тим, що він 29 січня 2024 року о 23 годині 02 хвилин на автодорозі Київ-Чоп 548 км., останній керуючи транспортним засобом Jaguar Fpace, д.н.з. НОМЕР_2 , перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків та був позбавлений права керування, чим порушив п.2.1.а ПДР керування транспортним засобом, особою позбавленою права керування транспортним засобом.

Вказану постанову адвокат вважає незаконною, оскільки, за її твердженнями, інспектор патрульної поліції не в повній мірі встановив необхідні для вирішення справи обставини, не довів належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, навівши відповідні обставини у поданій позовній заяві.

Просить: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1336418 від 29.01.2024 року.

Ухвалою судді від 25.04.2024 року, поновлено позивачу строк на звернення до суду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.05.2024 року о 14-00 год.

06.05.2024 представником ДПП Шкробак О.М. на електронну пошту суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просять відмовити.

Ухвалою суду від 09.05.2024 року, залучено до участі у справі, в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції, судове засідання відкладено на 23.05.2024 о 14-00 год.

09.05.2024 року представником ДПП Шкробак О.М. до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просять відмовити. До відзиву долучено диск з відеозаписом події та постанову Львівського апеляційного суду від 12.01.2024 у справі №464/5519/23.

Сторони в судове засідання не з`явились

Представник позивача адвокат Ладанівська Н.І. до судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. До заяви долучила копію постанови Личаківського районного суду м.Львова від 09.04.2024 року по справі №463/1133/24.

Представник відповідача у відзиві просив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача.

У відповідності до ст.205 КАС України суд розглянув справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали по справі, суд прийшов до наступного.

За приписами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1336418 від 29.01.2024 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень за ч.4 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з тим, що він 29 січня 2024 року о 23 годині 02 хвилин на автодорозі Київ-Чоп 548 км., останній керуючи транспортним засобом Jaguar Fpace, д.н.з. НОМЕР_2 , перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків та був позбавлений права керування, чим порушив п.2.1.а ПДР керування транспортним засобом, особою позбавленою права керування транспортним засобом.

Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР ).

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з п. 2.1 «а» правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Посвідчення водія видається відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340 «Про затвердження Положень про порядок видачі посвідчення водія і допуск громадян до керування транспортними засобами».

Згідно з п. 2 Положенням, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Отже, особи, які не мають посвідчення водія відповідної категорії, або позбавлені такого права на певний період, не допускаються до керування цими транспортними засобами.

Судом встановлено, що постановою Сихівського районного суду м. Львова від 06.11.2023 року по справі №464/5519/23, І ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу. Дана постанова суду набрала законної сили, оскільки постановою Львівського апеляційного суду від 12.01.2024 року залишена без змін.

Тобто, ОСОБА_1 станом на 29.01.2024 року був позбавлений права керування транспортними засобами.

Щодо тверджень позивача, що йому не було відомо про винесення Львівським апеляційним судом постанови, якою залишено без змін постанову Сихівського районного суду м. Львова від 06.11.2023 року по справі №464/5519/23, якою позбавлено останнього права керування транспортними засобами не заслуговує на увагу, оскільки позивач повинен був виявляти належну зацікавленість у розгляді його справи, враховуючи, що правопорушення вчинено через два тижні після винесення судом постанови.

Частиною 4 ст. 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається у керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідачем не виконано свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Відповідно до ч.6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що працівниками поліції окрім оскаржуваної постанови, 29.01.2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №234759 від 29.01.2024, згідно з яким громадянин ОСОБА_1 повторно протягом року з часу притягнення до адміністративної відповідальності за таке ж порушення, 29.01.2024 р. о 23 год. 02 хв. на а/д М06 Київ-Чоп 548км, керував автотранспортним засобом марки «Jaguar F-Pace», д.н.з. НОМЕР_2 , без права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п.п. 2.1. а Правил дорожнього руху України та порушення інкриміновано за ч.5 ст.126 КУпАП. Тобто, в протоколі та оскаржуваній постанові зафіксовано той самий транспортний засіб, той самий час та місце вчинення адміністративного правопорушення. Даний протокол скеровано на розгляд до Личаківського районного суду м. Львова.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 09.04.2024 року по справі №463/1133/24, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Дана постанова суду набрала законної сили. Личаківським районним судом встановлено та в даній постанові висвітлено, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достатніх доказів керування ОСОБА_1 автотранспортним засобом марки «Jaguar F-Pace», д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки з відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, долучених до матеріалів справи, видно, що ОСОБА_1 сидить на задньому сидінні автомобіля, а на передньому пасажирському - його товариш. Працівник поліції спитав ОСОБА_1 , чи він пересів та просив дати посвідчення водія, на що останній ствердив, що сидів ззаду та в мобільному телефоні в додатку «Дія» показав посвідчення водія. Більше того, дані відеозаписи підтверджують факт неперебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, оскільки працівники поліції самі це засвідчують, питаючи в керівництва «що робити?», не знаючи як правильно кваліфікувати дії ОСОБА_1 , стверджуючи відсутність факту повторності. При цьому, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, тому вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Отже, Личаківським районним судом при розгляді справи№463/1133/24 встановлено, що органом, який склав протокол про адміністративні правопорушення, не було подано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 29.01.2024 р. о 23 год. 02 хв. на а/д М06 Київ-Чоп 548км, керував автотранспортним засобом марки «Jaguar F-Pace», д.н.з. НОМЕР_2 та вказано що надані відеозаписи підтверджують факт неперебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля. Дані обставини встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, а тому не доказуються при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно якої встановлено ці обставини.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі N 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відсутність належних доказів свідчить про недоведеність відповідачем наявності в діях позивача порушення вимог ПДР України, що у свою чергу свідчить про недоведеність події і складу адміністративного правопорушення. А візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оспорюваної постанови, дає підстави суду для висновків про недоведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 КУпАП.

ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ зазначає, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (рішення у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008).

У той же час у ч. 3 ст. 62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи те, що відповідачем не підтверджено факт керування позивачем транспортним засобом 29.01.2024 р. о 23 год. 02 хв. на а/д М06 Київ-Чоп 548км, такі докази відсутні в матеріалах адміністративної справи, тому відсутній склад вчинення останнім адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, оскільки відповідачами не було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, у зв`язку з чим вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову та закрити відповідну справу про адміністративне правопорушення, що з огляду на положення ч. 2 ст. 9 та ч. 3 ст. 286 КАС України буде належним та ефективним способом захисту прав позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, понесені та доведені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 605,60 грн, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, яке є співвідповідачем у справі, і посадовою особою якого була винесена оскаржена позивачем постанова.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 14, 16, 72-77, 79, 132, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,

вирішив:

Позов задоволити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1336418 від 29.01.2024 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20400 грн., а відповідну справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Воського апеляційного адміністративного суду через Личаківський районний суд м. Львова протягом десяти днів із дня його складення.

Дата складення повного судового рішення 27.05.2024 р.

Суддя С. Й. Яворський