Справа № 160/6359/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 рокуСправа №160/6359/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу №153 о/с від 16.02.2024р. в частині, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

07.03.2024р. через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 28.03.2024р., просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 16.02.2024р. № 153 о/с по особовому складу в частині переведення для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, з 19.02.2024р. старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , звільнивши з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кам`янського районного управління поліції, установивши йому премію за лютий 2024 року у розмірі 267,114 відсотків;

- поновити позивача на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 20.02.2024р.;

- допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 20.02.2024р.;

- судові витрати по справі стягнути з відповідача на користь позивача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він у званні старшого лейтенанта поліції проходив службу у органах поліції на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кам`янського районного управління поліції, проте, за оспорюваним наказом його було звільнено із вказаної посади з переведенням для подальшого проходження служби до ГУНП в Херсонській області з 19.02.2024р. на підставі частин першої, сьомої та восьмої ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» та листа ГУНП в Херсонській області від 22.01.2024р. №192/01/2-2024р. Однак, позивач зазначив у позові, що з вказаним наказом у оспорюваній частині щодо його переведення до іншої місцевості не погоджується посилаючись на те, що згоди на таке переведення не надавав, що свідчить про порушення відповідачем приписів ст.32 КЗпП України, оскільки у відносинах публічної служби приписи спеціального законодавства у цій частині не врегульовані, тому позивач вважає, що у цих правовідносин (щодо надання ним згоди на переведення) підлягають застосуванню приписи трудового законодавства. Також позивач послався і на те, що у оскаржуваному наказі не конкретизовано ані до якого управління переводиться позивач, ані його нова посада за місцем переведення, відповідачем не були враховані фактичні життєві обставини позивача, а саме: наявність дружини та неповнолітнього сина, які проживають у м. Кам`янське, місце роботи дружити та місце навчання сина у м. Кам`янське, які не мають наміру і можливості переїзду до іншого міста та тим більше до іншої області, оскільки дружина має у власності домоволодіння у місті Кам`янському, не були враховані результати виконання покладених на нього обов`язків, його професійні, особисті якості при переведення його на службу до іншої області. Також позивач зазначив у позові, що переміщення поліцейського з ініціативи начальників, особливо коли це переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язаними з інтересами служби, таке переведення не може бути прихованою формою покарання згідно правової позиції, яка була викладена у постановах Верховного Суду від 17.10.2019р. у справі №420/5192/18, від 11.08.2020р. у справі №620/2624/19 та від 12.05.2022р. у справі №400/2741/19 (а.с.1-5, 37-38).

Ухвалою суду від 13.03.2024р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 11.04.2024р., а також зобов`язано, зокрема, відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; а також витребувані інші докази на підтвердження правомірності переведення позивача до іншої області з дотриманням відповідної процедури, встановленої наказом МВС №1235 від 23.11.2016р. без згоди поліцейського, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.32).

Зазначена ухвала суду разом з адміністративним позовом та доданими до нього документами були отримані відповідачем у електронному кабінеті 08.03.2024р. (позов з додатками), 14.03.2024р. (ухвала суду) у відповідності до вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронних листів, наявні у справі (а.с.34-35).

10.04.2024р. через систему «Електронний суд» відповідачем було подано заяву про поновлення процесуального строку щодо надання до суду відзиву на позов посилаючись на те, що відзив на позов подано з пропуском строку, встановленого судом, через загальновідомі обставини, а саме: ракетні обстріли м. Дніпро, зокрема, будівлі ГУНП в Дніпропетровській області, постійні загрози повторних обстрілів, уповноважені представники змушені виїхати з постійного місця дислокації, що об`єктивно позбавило можливості представника відповідача підготувати відзив у встановлений судом строк, тому просив визнати наведені обставини поважними причинами пропуску процесуального строку та поновити його (а.с.42-43).

Розглянувши вищенаведену заяву про поновлення пропущеного строку щодо надання до суду відзиву на позов, суд приходить до висновку, що, з метою недопущення порушення права відповідача на подання відзиву у справі, описані вище причини його пропуску, слід визнати поважними та поновити відповідачеві пропущений строк на подання відзиву, встановлений судом, з урахуванням вимог ч.1 ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України.

На виконання вищезазначених вимог ухвали суду, 10.04.2024р. відповідачем через систему «Електронний суд» був поданий відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні даного адміністративного позову позивачеві відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що спірне переміщення (переведення) позивача для подальшого проходження служби в ГУНП в Херсонській області відбулося на підставі положень Закону України «Про Національну поліцію» у редакції Закону №2123-ІХ, який набрав чинності 01.05.2022р. з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану, мало легітимну мету для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, при цьому таке переведення не потребувало згоди позивача з урахуванням вимог п.2 ч.1, ч.8 ст.65 згаданого Закону, якими передбачено, що переміщення поліцейських здійснюється, зокрема на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, яке здійснюється, зокрема, за ініціативою прямих керівників (начальників) органів поліції, які порушували питання про переміщення. Такі поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить призначення на посаду та звільнення з посади. Отже, відповідач вважає, що спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість, такий висновок підтверджений і Верховним Судом у його постанові від 25.05.2023р. у справі №620/3663/19 з урахуванням змін у спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що набули чинності з 01.05.2022р. на підставі Закону №2123-ІХ. Тому, на думку відповідача, правові позиції Верховного Суду, викладені позивачем у позові, застосуванню не підлягають, оскільки врегульовані спеціальним законодавством і не потребують застосування ст.32,33 КЗпП України, на застосуванні яких наполягав позивач у позові. Також відповідач вказує і на те, що з урахуванням надходження листа від 22.01.2022р. від ГУНП в Херсонській області щодо виникнення некомплекту вакантних посад поліцейських, з метою оптимізації некомплекту у зв`язку з тимчасовою окупацією військами рф Херсонської області та м. Херсону, відповідачем було підібрано 13 поліцейських для подальшого проходження служби, серед яких і позивач, у зв`язку із чим посадовою особою відповідача було складено доповідну записку до управління кадрового забезпечення про підготовку відповідного наказу на переведення поліцейських для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, що переслідувало легітимну мету та пов`язано з певними об`єктивними чинниками інтересами служби з урахуванням воєнного стану в Україні, реальних загроз та викликів, що постають перед правоохоронними органами. Щодо посилань позивача на його переведення всупереч положенням Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції та Переліку документів з питань проходження служби, затверджених наказом МВС від 23.11.2016р. №1235, то відповідач зазначив у відзиві на позов, що таке переведення відбулося на підставі доповідної записки управління кадрового забезпечення ГУНП від 16.02.2024р. №318/2/01-2024, що в цілому відповідає вимогам як Порядку так і Переліку №1235. Стосовно доводів позивача про те, що його переведення є «прихованим покаранням» є лише нічим не обґрунтованими власними припущеннями позивача, оскільки спірним наказом до ГУНП в Херсонській області було переведено ще 13 поліцейських, зазначив, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, а відповідно, склавши Присягу, позивач добровільно погодився проходити службу в поліції та одночасно на всі обмеження і ризики, пов`язані з нею, тому позивач зобов`язаний проходити службу там, де це викликано інтересами служби, що відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.65 згаданого вище Закону. За викладеного, відповідач вважає, що звільнення позивача із займаної посади у зв`язку із переведенням останнього для подальшого проходження служби до ГУНП в Херсонській області (в інтересах служби) відбулося з дотриманням ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» з урахуванням змін, внесених Законом №2123-ІХ, у зв`язку із чим підстави для визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу в частині, що стосується переведення позивача, у суду відсутні (а.с.53-67).

Також 10.04.2024р. відповідачем через систему «Електронний суд» було подано до суду клопотання про залучення до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління поліції в Херсонській області, що підтверджується відповідним клопотанням наявним у справі (а.с.46-50).

За результатами розгляду вищенаведеного клопотання судом було залучено до участі у цій справі в якості третьої особи - Головне управління поліції в Херсонській області згідно ст.49 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується ухвалою суду від 12.04.2024р. (а.с.86).

Зазначена ухвала суду від 12.04.2024р. разом з позовом та доданими до нього документами була отримана третьою особою ГУНП в Херсонській області через систему «Електронний суд» у його електронному кабінеті 12.04.2024р. у відповідності до вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного листа (а.с.90-91).

19.04.2024р. на адресу суду через систему «Електронний суд» третьою особою надані письмові пояснення щодо позову, у яких третя особа (ГУНП в Херсонській області) просила відмовити позивачеві у задоволенні даного адміністративного позову посилаючись на ті ж обставини і підстави, що наведені у відзиві на позов відповідачем, вважає, що переведення позивача відбулося в межах норм, що діяли станом на час його переведення та з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25.05.2023р. у справі №620/3663/19. Додатково третьою особою зазначено, що переведення позивача з урахуванням складеної ним Присяги поліцейського, зокрема, служити народу України, не утворюють жодних обов`язків для членів його родини, зокрема, обов`язку покинути безпечне місто Кам`янське, тоді як обов`язком позивача є проходження служби там, де це викликано інтересами служби. Щодо стосується посилань позивача та відсутність житла у Херсонській області та необхідність оренди такого за власний рахунок, то представник третьої особи зазначив, що позивач продовжує отримувати грошове забезпечення та має право на компенсацію за найм житла у порядку, встановленому постановою КМУ №988, а отже, третя особа вважає, що переміщення позивача відповідає меті спеціального інституту переміщення поліцейських, прямо закріпленого у спеціальному законі (а.с.94-98).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.05.2024р. розгляд даної справи було продовжено до 23.05.2024р. на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.115)

Враховуючи викладене, дана справа вирішується судом 23.05.2024р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 , старший лейтенант поліції, проходив службу у органах Національної поліції України, зокрема, на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кам`янського районного управління поліції, що підтверджується копіями наявних в матеріалах справи копією паспорта позивача, копією посвідчення ДНП №038986 від 15.02.2024р., копіями наказів по особовому складу та змістом копії оспорюваного наказу (а.с.6-10, 73-74).

29.01.2024р. ГУНП в Дніпропетровській області було отримано від ГУНП в Херсонській області лист за №192/01/2-2024, в якому зазначалося, що у зв`язку із тимчасовою окупацією військами рф Херсонської області та м. Херсону, близько 460 працівників були змушені перевестися для подальшого проходження служби до інших регіонів України, а близько 570 поліцейських були звільнені зі служби в поліції з різних підстав у зв`язку з чим виник некомплект вакантних посад поліцейських, через що збільшилося навантаження на поліцейських. Також у вказаному листі зазначено, що із поступовим звільненням м. Херсону та частини тимчасово окупованої території Херсонської області, виникає нагальна потреба у додатковому залученні поліцейських для виконання відповідних завдань та комплектуванні вакантних посад, тому вказане ГУНП просило розглянути питання про переведення для подальшого проходження служби підпорядкованих відповідачеві поліцейських у розпорядження ГУНП в Херсонській області, про що свідчить зміст наведеного листа (а.с.80-81).

На виконання вимог згаданого листа, посадовою особою відповідача 31.01.2024р. було складено доповідну записку, яка була зареєстрована за вх. №558, у якій було зазначено, що з метою оптимізації некомплекту, який збільшився у зв`язку з тимчасовою окупацією рф Херсонської області та м. Херсона, з метою переведення для подальшого проходження служби до ГУНП в Херсонській області підібрано 13 поліцейських ГУНП в Дніпропетровській області за списком, що додається, серед, яких зазначено і позивача, що підтверджується змістом наведеного доповідної записки та списком, що є додатком до неї (а.с.82-84).

Надалі, відповідно до частини першої, сьомої та восьмої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» на підставі наведених вище листа та доповідної записки, посадовою особою відповідача 16.02.2024р. був прийнятий наказ №153 о/с «По особовому складу» про переведення для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, з 19 лютого 2024 року, зокрема, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , звільнивши з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кам`янського районного управління поліції, що підтверджується змістом копії витягу з відповідного наказу, наявного у справі (а.с.10,26, 73).

Зазначений вище наказ № 153 о/с від 16.02.2024р. в частині звільнення позивача з посади та переведення для подальшого проходження служби до ГУНП в Херсонській області є предметом даного адміністративного спору.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Ключовим питанням у даному спорі є правомірність звільнення позивача з посади поліцейського Кам`янського районного управління поліції з метою переведення останнього для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції України в Херсонській області в умовах воєнного стану без надання ним згоди на таке переведення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (надалі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону №580 передбачено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Частиною 1 ст.59 Закону №580 визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Загальні засади проходження служби в поліції визначені Розділом VII вказаного Закону.

Згідно ст.65 Закону №580 передбачено, що проходження служби поліцейським відбувається шляхом просування по службовій кар`єрі в порядку переміщення за посадами в системі органів поліції: у порядку просування по службі - на вищі посаду, на рівнозначні посади, та на посади, а також на посади нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський.

Відповідно до ч. 7 та 8 абз.2 ст. 65 ЗУ «Про Національну поліцію» переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Так, відповідно до частини другої статті 65 Закону №580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022 №2123-IX) посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими визначено наказом МВС України від 23.11.2016 №1235 (далі - Порядок).

Відповідно до розділу II Порядку підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема призначення на посади, переміщення по службі, тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою.

Відповідно до п. 1,2 розділу III Порядку, передбачено, що видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Згідно ч.1 ст.15 Закону №580 територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Так, як свідчать встановлені судом обставини справи, переведення позивача було здійснено на підставі листа начальника Головного управління Національної поліції в Херсонській області за №192/01/2-2024 від 22.01.2024р. щодо розгляду питання про переведення для подальшого проходження служби підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області поліцейських в розпорядження Головного управління Національної поліції в Херсонській області з метою максимального та ефективного забезпечення виконання повноважень поліції, здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території Херсонської області, у тому числі на частинах звільнених та деокупованих територіях м. Херсону та Херсонської області, захисту суверенітету та територіальної цілісності України, у кількості, що дозволить зменшити зазначений загальний некомплект органу поліції хоча б на 5% (а.с.80-81).

Згідно з витягом з наказу від 16.02.2024 №153 о/с відповідно до частин 1, 7 та 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Херсонській області з 19 лютого 2024р., звільнивши його з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кам`янського районного управління (а.с.10, 26, 73).

А зі змісту витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 16.02.2024 року № 52 о/с, видно, що відповідно до абз.1 пункту 2 ст.65 Закону №580 «Про Національну поліцію» для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпровській області, було призначено на посаду дільничного офіцеру поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Херсонського районного відділу поліції з 19.02.2024 року(а.с.102).

Відповідно до витягу з переліку посад і відповідних їм граничних спеціальних звань, затверджених наказом Національної поліції України від 04.12.2015 року № 142, для оперуповноваженого та дільничного офіцера поліції встановлені граничні спеціальні звання старший лейтенант поліції.

Отже, посада, з якої позивача було звільнено, та посаду на яку його було переведено в порядку переміщення, є рівнозначними з урахуванням вимог наведеної вище частини другої статті 65 Закону №580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022 №2123-IX).

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що при переведенні позивача для подальшого проходження служби до ГУНП в Херсонській області з підстав (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) відповідачем було дотримано, вищенаведену визначену Законом процедуру.

Стосовно доводів позивача про те, що він не надавав згоди на переміщення його на іншу посаду, у іншу місцевість, відтак, в силу приписів ст. 32 КЗпП України, відповідач не мав права на таке переміщення, то суд зазначає про наступне.

Серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме - переміщення за ініціативою поліцейського.

Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (частина друга статті 68 Закону №580-VIII).

В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

При цьому, пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.

Як вже зазначалось, за приписами абзацу другого частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022 №2123-IX) поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Законом від 15.03.2022 №2123-IX частину першу статті 60 Закону №580-VIII (набрав чинності 01.05.2022) викладено в новій редакції, згідно з якою відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці, зокрема постановах Верховного Суду, на які посилається позивач у справі.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25.05.2023 в адміністративній справі №620/3663/19 та підлягає застосуванню у даних правовідносинах у відповідності до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

А отже, правові висновки Верховного Суду, на застосуванні яких наполягав позивач у позові, з приводу обов`язковості наявності згоди працівника на переведення у іншу місцевість за ст.ст. 32, 33 КЗпП України, які були сформовані Верховним Судом у його постановах від 17.10.2019р. у справі №420/5192/18, від 11.08.2020р. у справі №620/2624/19 та від 12.05.2022р. у справі №400/2741/19, не підлягають врахуванню судом у цим правовідносинах, оскільки не є релевантними до цих правовідносин, з огляду на те, що вони сформовані без врахуванням змін до Закону №580-УІІІ, внесених Законом №2123-ІХ, які набрали чинності з 02.05.2022р.

А відповідно, у даних правовідносинах, підлягають врахуванню саме правові висновки з урахуванням внесених змін до Закону №580-УІІІ Законом від 15.03.2022р. №2123-ІХ, тобто, правові висновки, відображені у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 25.05.2023р. в адміністративній справі №620/3663/19, які були сформовані у часі пізніше.

Відтак, суд приходить до висновку, що приймаючи наказ №153 о/с від 16.02.2024р. у оспорюваній частині щодо переведення позивача для проходження служби в ГУНП в Херсонській області з підстав, а саме: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, відповідач діяв у межах наданих йому повноважень та з дотриманням вимог частин першої, другої та восьмої статті 65 Закону №580/-УІІІ з урахуванням внесених змін до Закону №580-УІІІ Законом від 15.03.2022р. №2123-ІХ, а тому суд не вбачає обґрунтованих правових підстав для визнання згаданого вище наказу у оспорюваній частині протиправним та його скасування.

Згідно до вимог ст.ст.73,75,76 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 ст.77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обов`язок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Проте, позивачем не було надано жодних доказів та не наведено підстав, які б свідчили про протиправність оспорюваного наказу в частині його переведення до іншої місцевості для подальшого проходження служби без його згоди з урахуванням вище встановлених обставин та аналізу досліджених вище приписів чинного спеціального законодавства, які позивачем іншими доказами не були спростовані.

Є безпідставними посилання позивача у позові та відхиляються судом, стосовно того, що у оспорюваному наказі не конкретизовано ані до якого управління переводиться позивач, ані його нова посада за місцем переведення, з огляду на те, що оформлення у такий наведений позивачем спосіб наказів на переведення чинним спеціальним законодавством не передбачено, таких норм матеріального права, які б врегульовували у згаданий спосіб оформлення наказів на переведення позивачем не наведено, а судом аналізом приписів спеціального законодавства не встановлено.

Судом критично надається оцінка аргументам позивача щодо не врахування відповідачем під час його переведення результати виконання покладених на нього обов`язків, його професійні та особисті якості, а також фактичних життєвих обставин позивача, а саме: наявність дружини та неповнолітнього сина, які проживають у м. Кам`янське, місце роботи дружити та місце навчання сина у м. Кам`янське, які не мають наміру і можливості переїзду до іншого міста чи іншої області, оскільки врахування таких обставин під час вирішення питання про переведення поліцейського з підстав, зокрема, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби приписами ст.65 Закону №580-УІІІ у редакції (у редакції Закону від 15.03.2022 №2123-IX не передбачено, а відповідно, відповідач при переведенні позивача був позбавлений права діяти у інший спосіб, ніж це передбачено наведеними нормами.

Окрім того, аргументи позивача з приводу того, що він та його сім`я не має у місті Херсоні та Херсонській області власного житла, його найм потребує додаткових витрат, з огляду на те, що по-перше, зазначені обставини судом не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для визнання протиправним та скасування наказу в оспорюваній частині щодо переведення позивача через те, що такі підстави та умови відсутні у приписах ст.65 вищенаведеного Закону №580-УІІІ у редакції (у редакції Закону від 15.03.2022 №2123-IX; по-друге, позивач як поліцейський, який не має власного житла у населеному пункті, де він проходить службу, і винаймає житло на підставі договору житлового найму, має право на отримання компенсації за найм у розмірі і порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України у відповідності до вимог ч. 5 ст.96 Закону №580-УІІІ.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, і доводи позивача з приводу того, що переміщення поліцейського з ініціативи начальників, особливо коли таке переміщення передбачає зміну місця несення служби, повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язане з інтересами служби, таке переведення не може бути прихованою формою покарання з огляду на таке.

У зв`язку із розпочатим актом безпосередньої збройної військової агресії рф проти України та введенням правового режиму воєнного стану з 24.02.2022р., який триває і станом на момент розгляду даної справи, всі військові формування України та правоохоронні органу України (у тому числі і органи та підрозділи Національної поліції України), а також і посадові особи згаданих суб`єктів владних повноважень згідно до вимог ст.17,18, 65 Закону №580-УІІІ повинні безвідносно до наявності або відсутності події, отримання окремих наказів безпосередніх чи прямих керівників докласти власних зусиль для забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, для забезпечення виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України.

Позивач прийняв Присягу поліцейського, передбачену ст.64 Закону №580-УІІІ на вірність українському народові, що не заперечується позивачем.

На переконання суду, доказом того, що переведення позивача для подальшого проходження служби до ГУНП в Херсонській області відбулося з підстав - для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, наведені у листі ГУНП в Херсонській області від 22.01.2024р. №192/01/2-2024 (а.с.80-81), а саме: виникненням нагальної потреби у додатковому залученні поліцейських для виконання відповідних завдань та комплектуванні вакантних посад через їх некомплект у зв`язку із звільненням поліцейських та переведенням у інші підрозділи, а також у зв`язку із деокупацію міста Херсону та частини Херсонської області внаслідок контрнаступальних дій Сил оборони України, а відповідно, вказані обставини переведення позивача переслідували легітимну мету та пов`язані з інтересами служби.

Також і посилання позивача на те, що переведення його для подальшого проходження служби до ГУНП в Херсонській області за оспорюваним наказом є прихованою формою покарання, є лише припущеннями позивача, які жодними доказами не підтверджені.

Інші доводи позивача не беруться судом до уваги, оскільки не спростовуються вищенаведених висновків суду.

В той же час, відповідачем надано у повній мірі належні та допустимі докази, які свідчать про обґрунтованість прийняття оспорюваного наказу про звільнення позивача з займаної посади зі служби у поліції.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши дії відповідача з приводу правомірності та законності прийняття оспорюваного наказу в частині звільнення позивача із займаної посади та переведення для подальшого проходження служби до ГУНП в Херсонській області, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний наказ у наведеній частині прийнято відповідачем у межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Виходячи з того, що оспорюваний наказ у вищенаведеній частині є законним та правомірним, то позовні вимоги про поновлення позивача на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кам`янського районного управління ГУНП в Дніпропетровській області, допуск до негайного виконання судового рішення у цій частині позову, які є похідними вимогами, задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку із чим у задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що у суду відсутні підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивача не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257- 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу №153 о/с від 16.02.2024р. в частині, поновлення на посаді відмовити повністю.

Судові витрати по цій справі покласти на позивача згідно до вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва