Справа № 600/7878/23-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 р. м. Чернівці справа № 600/7878/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (відповідач-2), про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення №2000-0302-9/166866 від 20.11.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити пенсію за віком відповідно до положень ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 , з моменту її звернення, тобто з 14.11.2023р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням пенсійного органу їй відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За поданими документами до страхового стажу відповідачем не зараховано:

- періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 06.10.1994: період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 01.09.1999 по 28.02.2000 та з 03.01.2003, оскільки згідно ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зарахування не передбачено;

- період роботи в фермерському господарстві з 10.05.2000 по 12.12.2001, оскільки відсутня інформація про сплату внесків в Індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Позивач вважає таке рішення органу Пенсійного фонду незаконним, оскільки відповідно до п.а ч.3 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується також період одержання допомоги по безробіттю за умови сплати страхових внесків.

Не зарахування відповідачем-2 періоду роботи в фермерському господарстві з 10.05.2000 по 12.12.2001 з підстав відсутності інформації про сплату внесків в Індивідуальних відомостях про застраховану особу є, на думку позивача, необґрунтованим, оскільки відповідні записи наявні у її трудовій книжці. При цьому, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Також, позивач звертала увагу на те, що вбачаються розбіжності між розрахунками страхового стажу, які провели відповідачі. Відповідач-1 зазначив, що страховий стаж позивачки становить 20 років 7 місяців 11 днів, а відповідач-2 - 18 років 10 місяців 27 днів. Натомість, позивач стверджує, що за її підрахунками її страховий стаж становить 23 роки 10 місяців 18 днів, а отже, відповідачами неправильно та необґрунтовано здійснено обчислення страхового стажу.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого, відповідачам встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач-1 подав до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що при опрацюванні наданих до заяви позивачем документів по обчисленню стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області розраховано стаж позивачки, який склав 18 років 10 місяців 27 днів.

Враховуючи подані документи та норми Порядку №22-1 від 25.11.2005р. та Порядку №637 від 12.08.1993р. відповідач-1 вважає, що в діях органу Пенсійного фонду України не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача. Головним управлінням проведено розрахунок стажу позивачу згідно вимог чинного законодавства, таким чином у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком при досягненні 63 років.

Відповідач-2 у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, не повідомив причини не подання відзиву, у зв`язку з чим, суд, на підставі ч.6 ст.162 КАС України, вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач після досягнення віку 63 років, 14.11.2023р. звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.11.2023 №29 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У рішенні вказано, що вік заявниці на дату звернення складає 63 роки.

Необхідний страховий стаж становить від 20 до 30 років. Страховий стаж заявниці 18 років 10 місяців 27 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 06.10.1994:

- період виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 01.09.1999 по 28.02.2000 та з 03.01.2003 по 02.06.2003, оскільки згідно статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зарахування не передбачено;

- період роботи в фермерському господарстві з 10.05.2000 по 12.12.2001, оскільки відсутня інформація про сплату внесків в Індивідуальних відомостях про застраховану особу. Необхідно надати довідку про сплату внесків до Пенсійного фонду України.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулась до суду із цим позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 1 Закону 1058-ІV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із положеннями ст.26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзац 3 ч.1 ст.24 Закону №1058-ІV визначає, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV Закон №1058-ІV, цей закон набув чинності 01.01.2004, до набрання ним чинності відповідні правовідносини регулювались нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Cтаттею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема, а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як передбачено частинами 2 та 3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637(далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також - Основні Положення).

Відповідно до пункту 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

Зі спірного рішення вбачається, що відповідач не врахував до страхового стажу позивача періоди виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 01.09.1999 по 28.02.2000 та з 03.01.2003 по 02.06.2003.

Судом встановлено, що згідно із записами у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_1 від 06.10.1994 позивач з 01.09.1999 по 28.02.2000 та з 03.01.2003 по 02.06.2003 отримувала матеріальну допомогу по безробіттю.

Відповідно до пункту 1 статті 31 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-XII (чинного на час отримання позивачем матеріальної допомоги) безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з підпунктом «з» частини 1 статті 30 Закону України «Про зайнятість населення» виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.

В силу пункту «ж» частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.

Так, пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-III (далі - Закон №1533-III), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

Статтею 21 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Період, протягом якого застрахована особа була звільнена відповідно до цього Закону від сплати страхових внесків або отримувала виплати за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів, включається до страхового стажу.

До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на пенсію зараховується, зокрема, періоди одержання допомоги по безробіттю (п."а" ч.3 ст.56 Закону).

Зі змісту наведених норм, зокрема пункту «ж» частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-XII (чинного на час отримання позивачем матеріальної допомоги), слідує, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої допомоги до загального трудового стажу, а тому, неврахування до страхового стажу позивача періодів з 01.09.1999 по 28.02.2000 та з 03.01.2003 по 02.06.2003 є протиправним.

З приводу не зарахування пенсійним органом періоду роботи в фермерському господарстві з 10.05.2000 по 12.12.2001, оскільки відсутня інформація про сплату внесків в Індивідуальних відомостях про застраховану особу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Як вже зазначалось судом вище, в силу пунктів 1 та 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

В силу пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Отже, відповідно до наведених норм чинного законодавства, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, архівними установами чи даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 06.10.1994, наявні наступні записи щодо роботи у спірному періоді: з 10.05.2000 прийнята на роботу в СФГ "Воля" та з 12.12.2001 - звільнена з роботи по угоді сторін.

Записи про прийняття на роботу та звільнення з роботи у вказаний період вчинені відповідно до вимог чинного законодавства, містять відповідні підписи та печатки.

Рішення пенсійного органу в частині не зарахування періоду роботи позивача у СФГ "Воля" в період з 10.05.2000 по 12.12.2001 на підставі записів трудової книжки аргументовано тим, що відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду.

Поряд із цим, суд звертає увагу на те, що опираючись на вище наведені вимоги чинного пенсійного законодавства, додаткові документи, а також дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, для підтвердження трудового стажу приймаються виключно у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Водночас, такої обставини не встановлено ні пенсійним органом, ні судом в ході розгляду справи.

В свою чергу, в силу статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що наявність заборгованості перед органами Пенсійного фонду зі сплати страхових внесків не може бути підставою для відмови в зарахуванні періоду роботи до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків покладено на підприємство - страхувальника, в якому працює застрахована особа.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.11.2023 №29 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню з підстав необґрунтованого не зарахування до страхового стажу періодів виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 01.09.1999 по 28.02.2000 та з 03.01.2003 по 02.06.2003 та періоду роботи в фермерському господарстві з 10.05.2000 по 12.12.2001. Відповідно зазначені вище періоди, з урахуванням наведених вище висновків суду, підлягають зарахуванню, а рішення про відмову у призначенні пенсії підлягає скасуванню. Відповідно позов у зазначеній частині підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до її заяви від 14.11.2023р. суд зазначає, що за нормами статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Позивач досягнула віку 63 років, тобто набула права на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV за умови наявності необхідного страхового стажу.

Як слідує з розрахунку зарахованого відповідачем страхового стажу позивача, на час звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивача складає 18 років 10 місяців 27 днів, про що вказано в оскаржуваному рішенні. Додатково до зарахування до страхового стажу підлягають спірні періоди.

Разом з тим, щодо наявності у позивача страхового стажу від 20 до 30 років, то у суду відсутній розрахунок такого стажу, і такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів пенсійного фонду, а тому суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Питання призначення пенсії без втручання у дискреційні повноваження та виключну компетенцію пенсійного органу, на переконання суду, можливе лише у випадку, якщо після обчислення стажу (в тому числі після зарахування спірного періоду) орган пенсійного фонду не здійснить призначення пенсії при наявності необхідного для цього стажу.

Оскільки вирішення питання наявності права на пенсію (підрахунку загального стажу) є прерогативою пенсійного органу і суд не вправі замість пенсійного органу вдаватись до підрахунку (обчислення) стажу, чи прийняття рішення про призначення пенсії, тому на переконання суду, зважаючи на протиправність оскаржуваного рішення, належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як органу, який за принципом екстериторіальності розглядав заяву про призначення пенсії, після зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, повторно розглянути заяву про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

У разі наявності у позивача достатнього страхового стажу для призначення пенсії (при повторному розгляді заяви), таку необхідно призначити з 11.11.2023, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, зважаючи на те, що позивач звернувся за пенсією 14.11.2023 (до спливу трьох місяців з дня виникнення права).

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з мотивів, викладених вище.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2148,00 грн. Однак, суд звертає увагу, розмір судового збору, який позивачу належало сплатити, становить 1073,60грн.

Відтак, суд вирішує питання про розподіл судових витрат позивача в межах суми судового збору у розмірі 1073,60 грн. У свою чергу, сума переплати судового збору у розмірі 1074грн 40 коп. підлягає поверненню позивачу за її клопотанням з Державного бюджету України як надміру сплачений судовий збір.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 536,80грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оскаржуване рішення якого визнано протиправними та скасовано.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.11.2023 №29 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоди виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 01.09.1999 по 28.02.2000 та з 03.01.2003 по 02.06.2003, період роботи в фермерському господарстві з 10.05.2000 по 12.12.2001, відповідно до записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 06.10.1994.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2023р. про призначення пенсії.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 536,80 грн.

6. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач-1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (пл. Центральна, 3, м. Чернівці Чернівецький район Чернівецька область, 58002; )

Відповідач-2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром 3 під., 2 пов., м.Харків, 61000)

Суддя В.О. Кушнір