Справа № 308/1028/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 308/1028/24 пров. № А/857/7077/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2024 року у справі № 308/1028/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці про визнання дії та бездіяльності протиправними (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Дегтяренко К.С. у відкритому судовому засіданні у м. Ужгород Закарпатської області 11 березня 2024 року, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Закарпатської митниці (далі також відповідач), в якому просила суд скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 27 грудня 2023 року №1249/30500/23 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 471 Митного кодексу України (далі також - МК України), винесену заступником начальника Закарпатської митниці Державної митної служби України Костюком Олександром Анатолійовичем

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, при розгляді справи та при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил посадова особа митниці не з`ясувала всіх обставин справи, не переконалась чи підлягає позивач притягненню до адміністративної відповідальності. Відповідачем не було надано можливості позивачу переконатися у об`єктивності та повноті проведеної експертизи вартості товару, що безпосередньо впливає на розмір адміністративного стягнення.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спірною постановою у справі про порушення митних правил від 27.12.2023 № 1249/30500/23 позивача ОСОБА_1 визнано винною у порушенні митних правил, передбачених частиною другою статті 471 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 30 відсотків вартості товарів, на суму 72057 гривень.

Цю постанову винесено за результатами розгляду протоколу про порушення митних правил від 18.11.2023 № 1249/30500/23 відносно ОСОБА_1 та матеріалів справи про порушення митних правил за ознаками вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною другою статті 471 МК України.

Зміст вказаних вище протоколу від 18.11.2023, постанови від 27.12.2023 та матеріалів справи про порушення митних правил відносно позивача містить наступну інформацію.

18.11.2023 року о 18 год. 16 хв. в зону митного контролю на ділянку «В`їзд в Україну» по пішохідній смузі руху митного поста «Вилок» Закарпатської митниці, як пішохід зайшла громадянка України ОСОБА_1 , яка поверталася з Угорщини в Україну.

Формою проходження митного контролю ОСОБА_1 обрала порядок проходження митного контролю по каналу «зелений коридор».

При проведенні усного опитування ОСОБА_1 заявила, що переміщує лише особисті речі.

В ході митного контролю ОСОБА_1 , окрім особистих речей пред`явлених до митного контролю, були виявлені товари іноземного виробництва, а саме: електронні сигарети іноземного виробництва, нові, без маркування, у картонних коробках, у кількості 540 штук.

Відповідно до наданого пояснення ОСОБА_1 вказаний товар визнала своєю власністю, який знайшла на території Угорщини у с. Тисобеч, у контейнері для сміття, переміщувала для себе, а можливо і для продажу.

Документів, які б підтверджували вартість товару, ОСОБА_1 не надала.

Загальна вартість виявленого товару згідно, зі висновком експерта Закарпатського відділу експертиз та досліджень СЛЕД Держмитслужби від 13.12.2023 № -0318 становить 240192 грн., що за курсом НБУ станом на 18.11.2023 складає 6110,92 євро.

Митний орган встановив, що виявлені електронні сигарети такою вартістю підлягають письмовому декларуванню у порядку, встановленому для громадян, і є об`єктом оподаткування митними платежами. Враховуючи, що ОСОБА_1 не задекларувала переміщувані нею електронні сигарети іноземного виробництва у кількості та вартості, що підлягають письмовому декларуванню у порядку, встановленому для громадян, і є об`єктами оподаткування митними платежами, тобто вчинила порушення митних правил, передбаченого частиною другою статті 471 МК України, відносно неї складено протокол про порушення митних правил № 1249/30500/23 та винесено постанову про порушення митних правил від 27 грудня 2023 року № 1249/30500/23.

Не погоджуючись із постановою про порушення митних правил від 27 грудня 2023 року № 1249/30500/23, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при розгляді та прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України, а тому у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність винесеної відповідачем постанови згідно вимог частини другої статті 2 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що така вказаним вище критеріям відповідає, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі статтею 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, відповідно до частини першої статті 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Згідно зі статтею 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення (порушення митних правил) та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними і допустимими доказами, а також об`єктивного та повного встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для правильного прийняття рішення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 МК України).

Відповідно до частини другої статті 471 МК України недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

Згідно примітки до статті 471 МК України недекларуванням у цій статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»).

Згідно зі статтею 366 МК України канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню (частина друга цієї статті).

Канал, позначений символами червоного кольору («червоний коридор»), призначений для всіх інших громадян (частина третя згаданої статті).

Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою (частина четверта вказаної статті).

Відповідно до статті 374 МК України товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами (частина перша цієї статті).

Товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України). Базою оподаткування таких товарів є частина їх сумарної фактурної вартості, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

За змістом пункту 2.9 Порядку заповнення митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 614 від 28.05.2012, у пункті 4 такої декларації зазначається: точні дані про товари (назви, характеристики товарів, відмітні ознаки тощо), необхідні для їх ідентифікації; вага або кількість задекларованих товарів за кожним найменуванням (цифрами та словами); фактурна вартість задекларованих товарів.

Загальна вартість виявленого товару згідно з висновком експерта Закарпатського відділу експертиз та досліджень СЛЕД Держмитслужби № -0318 від 13.12.2023 становить 240192 грн., що за курсом НБУ станом на 18.11.2023 складає 6110,92 євро.

Відтак, виявлені електронні сигарети такою вартістю, підлягають письмовому декларуванню у порядку, встановленому для громадян і є об`єктом оподаткування митними платежами.

Отже, позивач правомірно притягнута до адміністративної відповідальності за недекларування товарів, оскільки нею не було заявлено за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, які переміщуються (пересилаються) через митний кордон України.

Посилання представника ОСОБА_1 на незнання позивачем про наявність у неї обов`язку декларування переміщеного через митний кордон України товару, на переконання суду, не має правового значення, оскільки існує також презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) - кожен вважається таким, що знає закони.

Правова основа презумпції знання законодавства обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині першій статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, про що зазначено у частині другій статті 68 Конституції України.

Під час складання протоколу про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 , останньою не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вартості товару, який нею переміщувався через митний кордон України, відтак митним органом обґрунтовано призначено товарознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам СЛЕД Держмитслужби.

Порядок призначення та проведення експертиз у справах про порушення митних правил врегульований нормами МК України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 357 МК України дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами.

Приписами частин першої та другої статті 515 МК України встановлено, що експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою.

Згідно з частиною другою статті 515 МК України експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

Відповідно до статті 516 МК України, визнавши за необхідне проведення експертизи, посадова особа митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, виносить постанову, у якій визначаються підстави для призначення експертизи, прізвище експерта або найменування спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, його відокремленого підрозділу чи іншої відповідної установи, в якій має проводитися експертиза. У цій же постанові ставляться конкретні питання, які мають бути вирішені під час проведення експертизи, а також визначаються матеріали, що передаються у розпорядження експерта.

Відповідно до пункту 3 Положення про Спеціалізовану лабораторію з питань експертизи та досліджень Держмитслужби, затвердженого наказом Держмитслужби від 23.10.2019 № 18, у редакції наказу 29 від 12.11.2019 № (із змінами), на СЛЕД Держмитслужби покладено завдання з проведення досліджень та здійснення експертної діяльності у митній сфері, а також здійснення відповідно до законодавства попередньої оцінки майна, вилученого, конфіскованого за порушення митного законодавства.

Повноваження СЛЕД Держмитслужби на проведення експертизи в справах про порушення митних правил, в тому числі проведення товарознавчої експертизи із визначенням вартості вилученого майна, що є предметом правопорушення, закріплено Положенням про СЛЕД Держмитслужби, що відповідає вимогам МК України, з урахуванням особливостей, визначених Законом України від 12.07.2001 № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Нормативне врегулювання форми висновку, складеного експертами СЛЕД Держмитслужби за результатами експертизи предметів правопорушення з метою визначення їх вартості, визначено підзаконним нормативно-правовим актом головного органу у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію єдиної державної митної політики, а саме наказом Міністерства фінансів України від 02.12.2016 № 1058.

Відповідно до пункту 4 розділу III «Формування документації для проведення досліджень (аналізів, експертиз)» Порядку взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної фіскальної служби України із Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень ДФС під час проведення досліджень (аналізів, експертиз), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.12.2016 № 105, посадовою особою митниці було призначено експертизу; зазначені завдання для дослідження (аналізу, експертизи) відповідали меті призначення експертизи та не виходили за межі компетенції та спеціальних знань експерта, оскільки передбачали лише визначення вартості предметів правопорушення.

Згідно висновку СЛЕД Держмитслужби від 13.12.2023 № -0318 з використанням товарознавчих методів експертизи встановлено загальну вартість товару в сумі 240192 грн.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із статтею 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості. У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Частина друга статті 515 МК України передбачає, що експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

Колегія суддів наголошує, що визначеним правом ОСОБА_1 не скористалася, незалежну експертизу не проводила, як і не заявляла клопотання про проведення такої експертизи за ухвалою суду.

Як вбачається із матеріалів справи, інших товарознавчих експертиз про вартість електронних сигарет у справі не було призначено.

Тому колегія суддів не враховує доводи скаржника про те, що стороною позивача самостійно був здійснений аналіз оприлюдненої інформації мережі Інтернет та пошук товарів, подібних до того, що ввозився на територію України і за результатами цього аналізу було виявлено, що вартість подібних товарів є на порядок нижчою, ніж у тих товарів, які стали предметом Висновку експерта СЛЕД Держмитслужби від 13 грудня 2023 року № -0318.

Стосовно порушень під час проведення експертизи, на які вказує представник позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки експертом обґрунтовано використання порівняльного підходу, що передбачає аналіз цін продажу, пропонування подібних товарів з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктом та досліджуваними об`єктами. При визначенні ринкової вартості об`єктів враховано цінову інформацію щодо пропозицій продажу ідентичного товару, наявну в мережі Інтернет.

Окрім цього, допущена в оскаржуваному рішенні неточність у номері Висновку експерта СЛЕД Держмитслужби від 13 грудня 2023 року не впливає на правильність висновків суду першої інстанції та розцінюються апеляційним судом як технічна описка.

Таким чином, відповідачем доведено факт недекларування товарів, що підпадали під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України, а також визначено його дійсну вартість, а тому дії позивача містять склад порушення митних правил, передбачений частиною другою статті 471 МК України.

Отже, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил згідно частиною другою статті 471 МК України, правильно обраховано суму штрафу, а відтак заявлений позов про визнання протиправною і скасування спірної постанови в справі про порушення митних правил є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені представником позивача в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2024 року у справі № 308/1028/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 24.05.24