Справа № 487/2659/23
Суддя: Нікітін Д. Г.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/2659/23
Провадження № 2-а/487/4/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 року м. Миколаїв Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Нікітіна Д.Г., за участю секретаря судового засідання Шульга В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради про визнання неправомірною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача двокат Коваль Олег Володимирович звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, в якій позивач просила визнати протиправною та скасувати постанову № 127 по справі про адміністративне правопорушення від 18.11.2021 р. винесену в.о. начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради Савчуком Олексієм Сергійовичем відносно ОСОБА_1 про визнання винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП та накладення адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 10200 грн., посилаючись на незаконність зазначеної постанови та незаконне притягнення позивача до відповідальності.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 травня 2023 року для одноособового розгляду справи визначено суддю Нікітіна Д.Г.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення № 127 від 18.11.2021 року в. о. начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради Савчуком Олексієм Сергійовичем, визнано винною ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. Позивач не погоджується з постановою вважає її неправомірною та незаконною винесеною за відсутності складу адміністративного правопорушення та такою, і що підлягає скасуванню. Позивач вважає, що в мотивувальній частині оскаржуваної постанови зазначено, що про початок позапланової перевірки позивач була повідомлена листом управління від 22.10.2021 р. вих № 1259/22.01-11-21/1. Однак зазначений лист вона ніколи не отримувала, та про проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 не знала. Вказує що за період з 29.10.2021 по 11.11.2021 р. ніхто з уповноважених осіб управління не приходив для проведення перевірки за адресою АДРЕСА_1 , про що можуть підтвердити свідки, які є сусідами позивача, та на той період постійно знаходились вдома. Позивач стверджує, що про існування оскаржуваної Постанови № 127 позивачка дізналась від її представника адвоката Нехорошева О.В. лише 11.02.2022 р. коли останній ознайомився із матеріалами виконавчого провадження стосовно Позивачки. 11.02.2022 р. позивачка із оскаржуваної постанови № 127 дізналась, що за адресою своєї квартири: АДРЕСА_1 проводяться якісь будівельні роботи без відповідної дозвільної документації. Будь яких будівельних робіт у вказаній квартирі не проводилось, тому немає потреби у отриманні відповідної дозвільної документації. Зазначені обставини призвели до винесення незаконної постанови та незаконне притягнення позивача до відповідальності. Приймаючи постанову № 128 по справі про адміністративне правопорушення від 18.11.2021 року посадовою особою не з`ясовано чи вчинено адміністративне правопорушення, не перевірено з яких підстав позивачка була відсутня під час перевірки на об`єкті будівництва та чи проводяться взагалі будь які будівельні роботи. Також зазначала про недоведеність факту вчинення нею адміністративного правопорушення та про недотримання відповідачем норм Кодексу України про адміністративні правопорушення і положень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 «Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю».

Представником позивача разом з адмністративним позовом була подана заява про поновленя пропущеного строку на звернення до суду у звязку з поважними причинами.

Клопотання мотивоване, тим що в мотивувальній частині оскаржуваної постанови зазначено, що про початок позапланової перевірки позивач була повідомлена листом управління від 22.10.2021 р. вих № 1259/22.01-11-21/1. Однак зазначений лист вона ніколи не отримувала, та про проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 не знала.

Про існування оскаржуваної постанови № 127 позивачка дізналась від її представника адвоката Нехорошева О.В. лише 11.02.2022 р. коли останній ознайомився із матеріалами виконавчого провадження стосовно позивачки.

11.02.2022 р. позивачка із оскаржуваної постанови № 127 дізналась, що за адресою своєї квартири: АДРЕСА_1 проводяться якісь будівельні роботи без відповідної дозвільної документації. Вказує, що будь-яких будівельних робіт у вказаній квартирі не проводилось, тому немає потреби у отриманні відповідної дозвільної документації.

16 лютого 2022 року позивач звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про скасування постанови, як незаконної.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року по справі № 400/2199/22 відкрито провадження по справі.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року по справі № 400/2199/22 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2022 року по справі № 400/2199/22 адміністративний позво залишено без розгляду.

Про наявність ухвали про залишення позовної заяви без розгляду позивач дізналася лише 17 квітня 2023 року з веб порталу Судова влада.

Позивач вказує, що з 29 березня 2022 року по теперішній час вона перебуває закордоном у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України.

З урахуванням позиції Миколаївського окружного адміністративного суду про підсудність даної категорії справ місцевим судам, як адміністративним позивач звернулася до Заводського районного суду з даним адмінстративним позовом.

У зв`язку з зазначеним, позивач вважає, що нею пропущено строк з поважних причин та просить суд поновити пропущений строк звернення до суду.

Так, судом встаовлено, що про оскаржувану постанову позивач дізналася лише 11 лютого 2022 року. 16 лютого 2022 року звернулася з адміністративним позовом до Миколаївського окружного адміністративного суду, та про факт залишення позовної заяви дізналася з веб порталу судова влада лише 17 квітня 2023 року, після чого уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом, який ознайомився з матеріалами адміністративної справи лише 20 квітня 2023 року. До Заводського районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом звернулася 25 квітня 2023 року.

Суд оцінюючи надані докази поважності пропуску строку на зврененя до суду з адміністративним позовом вважає, що заява підлягає задоволенню та строк на оскарження необхідно поновити у зв`язку з поважністю причин його пропуску.

Відповідно, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У рішенні від 13.09.2006 по справі №6-26370кс04 та постанові від 30.09.2015 по справі №21-2231а15 Верховний Суд України зазначив, що поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку.

Відповідно ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

У частинах 1, 6, 9 ст. 120 КАС України зазначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Суд оцінюючи надані докази поважності пропуску строку на зврененя до суду з адміністративним позовом вважає, що заява підлягає задоволенню та строк на оскарження необхідно поновити у звязку з поважністю причин його пропуску.

Позивач та його предтавник до судового засідання не з`явились. 18 березня 2024 року до канцелярії суду надійшла заява позивача, яку вона надала через свого преставника у якій просила розглядати справу у письмовому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. 18 березня 2024 року до канцелярії суду надійшла заява від представника відповідача про розгляд справи без участі відповідача у письмовому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

З урахуванням поданих сторонами заяв суд ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні на підставі доказів наявних в матеріалах адміністративної справи.

23 червня 2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача на адміністративний позов, з якого вбачається, що Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради позов не визнає, з тих підстав, що позивач звернулась до суду за межами строку звернення до суду, тому просив суд застосувати відповідні процесуальні наслідки пропущення строків. Також зазначив, що Управління мало законні підстави для проведення позапланової перевірки та завчасно проінформувало про перевірку позивача. Проте позивач не створила умов для проведення перевірки, не була присутня на об`єкті будівництва, не надала Управлінню документи, про необхідність надання яких було зазначено у відповідному повідомленні. Крім того вказав, що позивач своєчасно отримала всі документи, що були оформлені за результатами перевірки, тому позивач у повній мірі була обізнана зі змістом припису №105 від 30.09.2021 року та обов`язком щодо його виконання проте не виконала вимог припису, а саме не забезпечила доступ посадових осіб управління на об`єкт будівництва. Заперечив доводи позовної заяви щодо недотримання положень Порядку № 553 і вказав, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулося відповідно до норм КУпАП. Зазначив, що у позовній заяві відсутні будь-які обґрунтування щодо підстав оскарження постанови №127 від 18.11.2021. Також позивачем не вказано та не доведено які порушення вимог чинного законодавства України допустило управління під час розгляду матеріалів адміністративної справи та в чому полягає порушення прав ОСОБА_1 в контексті винесення даної постанови. Зміст постанови, що оскаржується, цілком відповідає суті виявлених Управлінням порушень містобудівного законодавства, тому вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач своїм правом відповіді на відзив не скористався та відповідь на відзив до суду не подав.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Судом встановлено, що про винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 96 КУпАП, від 18.11.2021 року, позивач дізналася 11.02.2022 року під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження.

Позовну заяву подано до Миколаївського окружного адміністративного суду 16 лютого 2022 року, що сторонами не оспорюється.

Так, ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року по справі № 400/2199/22 відкрито провадження по справі.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року по справі № 400/2199/22 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року по справі № 400/2199/22 адміністративний позво залишено без розгляду.

Про наявність ухвали про залишення позовної заяви без розгляду позивач дізналася лише 17 квітня 2023 року з веб порталу Судова влада.

З урахуванням позиції Миколаївського окружного адміністративного суду про підсудність даної категорії справ місцевим судам, як адміністративним ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду з даним позовом 25.04.2023 року.

Відповідно п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно п. 2 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст.20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом. Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону.

Процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності визначена Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок № 553), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553.

Згідно пункту 1 Порядку № 553 Державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», здійснюється такими органами державного архітектурно-будівельного контролю: виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; Держархбудінспекцією.

Відповідно до п.5 Порядку №533 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Згідно до п. п. 7, 9 Порядку № 533 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 22.10.2021 в.о. начальника Управління видав наказ № 313 «Про проведення позапланової перевірки». Згідно з наказом, заступник начальника відділу інспекційної роботи Управління ОСОБА_2 мала в період з 29.10.2021 по 11.11.2021 здійснити позапланову перевірку на об`єкті «Виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 » на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. Зазначена адреса є зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 ..

У направленні для проведення планового (позапланового) заходу від 22.10.2021 № 248 вказано, що суб`єктом містобудування є ОСОБА_3

22.10.2021 на адресу позивача Управління направило лист №1259/22.01-1121/1. У листі, зокрема, було зазначено про обов`язок позивача бути присутньою на об`єкті будівництва під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, допускати посадових осіб Управління до проведення перевірки за умови дотримання порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, подати документи, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (пункти 9, 14 Порядку № 553). ОСОБА_1 також була повідомлена про обов`язковість її (або її уповноваженого представника) участі при здійсненні державного архітектурно-будівельного контролю, а також участі підрядної організації та осіб, відповідальних за здійснення авторського та технічного нагляду. Управління вказало у листі, що неявка на об`єкт будівництва, а також ненадання документів, необхідних для здійснення перевірки, буде розцінено як недопущення посадових осіб на об`єкт для проведення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, і таке недопущення матиме своїми наслідками притягнення винних осіб до відповідальності.

11.11. 2021 року було винесено «припис 144та 144/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил», в якому, зазначено, що з метою усунення виявлених порушень вимагає: «усунути порушення містобудівного законодавства шляхом допущення посадових осіб управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради на об`єкт: «Виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 » та надати необхідні документи для проведення позапланової перевірки на зазначеному об`єкті.

11.11.2021 посадовою особою Управління складено «Протокол про адміністративне правопорушення», в якому, зокрема, зазначено, що відповідальність за допущені позивачем порушення (пункт 1 частини третьої статті 41 Закону № 3038, підпункт 1 пункту 11, абзаци другий, п`ятий пункту 14 Порядку № 553) передбачена частиною першою, п`ятою ст. 96 КУпАП, частиною другою статті 188-42 КУпАП. У Протоколі вказано, що до нього додаються фото об`єкту. Розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до Протоколу, відбудеться 18.11.2021 у приміщенні Управління.

18.11.2021 в.о. начальника Управління складено постанову №128 по справі про адміністративне правопорушення, якою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 не виконала вимоги приписів про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та здійснює будівельні роботи на об`єкті будівництва без подання повідомлення про початок їх виконання та без належно розробленої та затвердженої проектної документації.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

До органів, що здійснюють управління у сфері містобудівної діяльності, архітектурно-будівельного контролю нагляду, окрім інших, відносяться центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органи державного архітектурно-будівельного контролю (ч. 1 ст. 6 Закону).

Пунктом 6 частини 1 ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю, серед іншого здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року № 294 Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно п. 7 вищезазначеного Положення, Держархбудінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо через апарат та свої територіальні органи.

Згідно ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах які зачіпають виборчі права (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення «Москаль проти Польщі»).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та у справах «Ґаші проти Хорватії» «Трґо проти Хорватії»).

На думку суду, важливість дотримання і неухильного виконання процедури прийняття рішення безпосередньо пов`язана із забезпеченням права суб`єкта особи, інтересів якої вона стосується, а тому, невиконання суб`єктом влади вимог законодавства в цій частині зводить нанівець законність всієї процедури та, як наслідок, прийнятих за її результатами рішень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача та наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради про визнання неправомірною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 127 від 18.11.2021 року по справі про адміністративне правопорушення винесену виконуючим обов`язки начальника Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, якою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено, та справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Д.Г. Нікітін