Справа № 240/303/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Житомир справа № 240/303/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просить:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком згідно із Законом України "Про державну службу";

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити з 12.07.2023 пенсію за віком відповідно до Законом України "Про державну службу", зарахувавши до спеціального стажу державної служби періоди роботи з 20.08.1997 по 31.12.2022 на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців.

В обґрунтування позову вказує, що 12.07.2023 звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", однак у задоволенні заяви було відмовлено з тих підстав, що спеціальний стаж становить 16 років 10 місяців 19 днів, а необхідний спеціальний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначений ст.27 Закону України "Про державну службу", має становити не менше 20 років. Позивач зауважує, що його стаж державної служби становить понад 25 років (з 20.08.1997 по 31.12.2022), що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу". Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 08.01.2024 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язала Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 08 січня 2024 року постановлено залучити Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві ( вул. Бульварно Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) до участі у справі №240/303/24, як другого відповідача.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 02.02.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 19.07.2023 про відмову у переході на пенсію за віком відповідно Закону України «Про державну службу». Відповідач у відзиві зазначає, що особи, які станом на 01.05.2016 (дату набрання чинності Законом № 889- VIII) не мають необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № З 723-XII, права на пенсію відповідно до ст. 37 Закону № З 723-XII, з урахуванням вимог, визначених у пунктах 10 та 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889- VIII не мають. Разом з тим. Позивач станом на 01.05.2016 не займав посаду державної служби та не має не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу». Позивач не є особою, яка на день набрання чинності цим Законом мав не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу», а відтак не може вважатися особою, яка з досягненням 62 річного віку має право на перехід на пенсію державного службовця, передбачену ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. Оскільки станом на 01.05.2016 Позивач не займав посади державної служби, а стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України є недостатнім. Позивач не має права на призначення пенсії за Законом України «Про державну службу». Іншого чинним законодавством не передбачено. Просить відмовити у задоволенні позову.

Окрім того, повідомляє суд, що після прийняття рішення про призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації//фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов до суду 11.03.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності , рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області. Вважає рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області правомірним, а позовні вимоги безпідставними. Просить відмовити у задоволенні позову.

У період із 23.03.2024 по 29.03.2024 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що позивач із 2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З матеріалів справи вбачається, що 12.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перехід на інший вид пенсії згідно Закону України "Про державну службу".

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та прийнято рішення від 19 липня 2023 року №09 (а.с. 9) "Про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України"

У рішенні вказано: "Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIIІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктами 10 і 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIIІ на призначення пенсій відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу»" (далі - Закон № 3723-ХІІ) мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIIІ:

- мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, яка прийнята на виконання Закону № 889-VIIІ та застосовується з 01.05.2016 чітко передбачено, що право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закон № 3723-ХІІ, мають, зокрема, чоловіки, які досягли 62 років, якщо до набрання чинності Закону №889 їм не призначалась пенсія відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

Статтею 25 Закону № 3723-ХІІ визначено сім категорій посад державних службовців, які вони могли обіймати у відповідних державних органах, та передбачено, що віднесення існуючих на той час посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним органом.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09.09.1997 №499-р (зі змінами) працівники дипломатичної служби, які працюють у закордонних дипломатичних установах України прирівняні до відповідних посад державних службовців Міністерства закордонних справ.

Враховуючи вищезазначене та позицію, зазначену Міністерством соціальної політики (лист від 04.07.2017 №13519/0/0-17/21) до стажу на посадах, віднесених до відповідної категорії посад державних службовців для визначення права на призначення пенсії відповідно до п. 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIIІ зараховуються періоди роботи на посадах працівників дипломатичної служби з 09.09.1997 по 01.05.2016.

До заяви гр. ОСОБА_1 додав трудову книжку від 03.03.1981 серії НОМЕР_1 , згідно з якою стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, становить 16 років 10 місяців 19 днів. Станом на день набрання чинності Закону №889 заявник не займав посад, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України.

Враховуючи зазначене гр. ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" на підставі заяви від 12.07.2023 року відмовлено".

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає протиправною та такою, що порушує його права, відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Суд зазначає, що приписами ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VІІІ від 10.12.2015), право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ від 10.12.2015, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ від 10.12.2015 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ від 10.12.2015 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Із урахуванням вищевикладеного суд зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії, відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ від 10.12.2015, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VІІІ від 10.12.2015) зберігають право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ від 10.12.2015 та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 вік і страховий стаж.

Аналогічні висновки було викладено у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 822/524/18 та у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 676/4235/17, від 19.03.2019 у справі № 466/5138/17.

Так, відмовляючи у переведенні позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до приписів Закону №1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" відповідач зазначає, що:

- до стажу на посадах, віднесених до відповідної категорії посад державних службовців для визначення права на призначення пенсії відповідно до п. 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIIІ зараховуються періоди роботи на посадах працівників дипломатичної служби з 09.09.1997 по 01.05.2016.

- станом на день набрання чинності Закону №889 заявник не займав посад, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України.

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, за період до 01 травня 2016 року стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ, який визнається відповідачем, становить 16 років 10 місяців 19 днів.

Згідно розрахунку стажу, до стажу позивача на посадах, визначених статтею 25 "Класифікація посад" Закону № 3723-XII, зараховано періоди:

- з 20.08.1997 по 08.12.1997;

- з 10.12.1997 по 23.09.2002;

- з 02.07.2003 по 31.08.2009;

- із 01.10.2009 по 30.06.2010;

- із 15.06.2011 по 30.04.2016.

Як вбачається з трудової книжки позивача:

- запис №50. Міністерство закордонних справ України. дата: 08.06.2012: Призначений на посаду радника відділу забезпечення організації та координації діяльності економічних відділів ЗДУ Департаменту зовнішньоекономічного співробітництва у порядку переведення з Державного агентства економічних інвестицій України (а.с. 24);

- запис №51, дата 17.01.2013; Переведений на посаду радника з економічних питань Посольства України Азербайджанській Республіці на час довготермінового відрядження;

- запис №52, дата 15.01.2018; Переведений на посаду радника відділу Міжнародного галузевого та інвестиційного управління економічного співробітництва;

- запис №55. Дата 01.06.2018; Переведений на посаду радника відділу з питань зовнішньоекономічного співробітництва цього управління.

- запис №56. Дата 28.09.2018: присвоєно дипломатичний ранг радника першого класу.

Згідно зі ст. 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII встановлено категорії посад державних службовців, а також визначено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09.09.1997 №499-р "Про упорядкування пенсійного забезпечення працівників закордонних установ України" для упорядкування пенсійного забезпечення працівників закордонних дипломатичних установ України затверджено перелік посад працівників дипломатичної служби, які працюють в закордонних дипломатичних установах України, що прирівнюються до відповідних посад державних службовців апарату Міністерства закордонних справ, згідно з додатком.

Також, відповідно до додатку 9 "Співвідношення між рангами державних службовців і дипломатичними рангами" до постанови КМУ від 20.04.2016 № 306 дипломатичний ранг радника другого класу віднесено до 5 рангу державного службовця, а дипломатичний ранг радника першого класу, який присвоєно позивачу наказом від 28.09.2018 - 4 ранг державного службовця.

Беручи до уваги викладене, посада, яку займав позивач із 17.01.2013 по 01.05.2016 - радника з економічних питань Посольства України Азербайджанській Республіці прирівняно до посад працівника апарату МЗС - начальник самостійного управління (відділу) що відповідає, в свою чергу, третій категорії державної служби (головні спеціалісти, начальники управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, інші прирівняні до них посади) згідно зі ст. 25 Закону №3723-XII.

Дійсно, станом на 01.05.2016 у позивача був відсутній 20-річний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII, тому правило п. 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII на нього не поширюються.

Разом з тим, станом на 01 травня 2016 року ОСОБА_1 мав 16 років 10 місяців 19 днів, тобто не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII, а також, згідно запису у трудовій книжці, перебував на дипломатичній службі на посаді радника з економічних питань Посольства України Азербайджанській Республіці на час довготермінового відрядження

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 3 Закону № 889-VІІІ, дія цього Закону поширюється на державних службовців органів дипломатичної служби.

В силу вимог пункту 3 частини 2 статті 46 Закону № 889-VІІІ, до стажу державної служби зараховуються час проходження дипломатичної служби на дипломатичних посадах.

Отже, станом на 01.05.2016, дату набрання чинності Законом №3723-XII, посада, яку обіймав позивач відносилась до посад державної служби, а тому ОСОБА_1 підпадає під умови, визначені пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII та має право на призначення пенсії, в порядку ст. 37 Закону №3723-XII.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.07.2023 №09 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо обраного позивачем способом захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Із урахуванням правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії, відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-VІІІ від 10.12.2015, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

З матеріалів справи вбачається, що станом на дату звернення із заявою від 12.07.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : досяг пенсійного віку; станом на 31.12.2022 мав стаж 47 років 0 місяців 27 днів, з яких станом на 01.05.2016 стаж державної служби - 16 років 10 місяців 19 днів.

Зазначені обставини відповідачами у відзивах та у Рішенні від 19.07.2023 не заперечуються.

Окрім того, під час розгляду справи суд дійшов висновку, що станом на 01.05.2016, дату набрання чинності Законом №3723-XII, посада, яку обіймав позивач відносилась до посад державної служби.

Суд зауважує, що лист Міністерства соціальної політики, на який посилається у Рішенні від 19.04.2023 №09 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, не є нормативно - правовим актом, а тому не має юридичної сили та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Окрім того, відповідно до п. 8 Положення про Міністерство соціальної політики України, затверджене Постановою КМУ від 17 червня 2015 р. № 423, Мінсоцполітики в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.Накази Мінсоцполітики, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині призначення позивачу пенсії згідно його заяви від 12.07.2023, оскільки ОСОБА_1 підпадає під умови, визначені пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII та має право на призначення пенсії, в порядку ст.37 Закону №3723-XII.

Матеріалами справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення від 19.07.2023 №091 відповідно до законодавства про екстериторіальність. У свою чергу, позивач подав заяву та документи про призначення пенсії за віком за місцем свого проживання до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві, після прийняття рішення про призначення пенсії позивачу, останній буде знаходитись на обліку саме в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві яке йому буде виплачувати пенсію, а тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фону України в м. Києві призначити позивачу пенсію за віком.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині призначення пенсії із урахування спеціального стажу державної служби періоди роботи з 01.05.2016 по 31.12.2022, оскільки право позивача на такий вид пенсії виникло з урахуванням наявності у нього необхідного стажу станом на 01.05.2016.

Віднесення посад, які обіймав позивач після 01.05.2016 до посад державної служби в межах спірних правовідносин не досліджується та правова оцінка не надається.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено повноваження суду у разі задоволення позову прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та сплатою судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ( вул. Бульварно Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19 липня 2023 року №09.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII, пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1073 ( одна тисяча сімдесят три ) гривні 60 копійок

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук