Справа № 420/34714/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Служби безпеки України в Одеській області (вул. Єврейська, 43, м. Одеса, 65045, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України в Одеській області, які полягають у застосуванні з 01.01.2021 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, підйомної допомоги на членів сім`ї, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій нарахованих та виплачених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22;

зобов`язати Управління Служби безпеки України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 20.04.2021 грошового забезпечення, підйомної допомоги на членів сім`ї, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач підполковник ОСОБА_1 наказом першого заступника Голови Служби безпеки України від 10 вересня 2021 року № 1202-ос/дск звільнений з військової служби за пп. «а» п. 61, пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас Служби безпеки України, та наказом Управління Служби безпеки України в Одеській області від 15.09.2021 № 426-ос/дск виключений зі списків особового складу з 17 вересня 2021 року.

Проте, як зазначає позивач у позові, під час проходження військової служби та звільнення із неї, Управлінням Служби безпеки в Одеській області з порушенням норм законодавства здійснювалось нарахування та виплата йому грошового забезпечення

Так, позивач зазначив, що 28.07.2023 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22 відповідачем нараховано та виплачено йому грошове забезпечення за період з 20.04.2021 по 17.09.2021 у розмірі 92 412,66 грн.; - одноразову грошову допомогу при звільненні за 9 календарних років служби у розмірі 31 479,16 грн.; - грошову компенсацію за невикористані 20 днів основної відпустки у розмірі 4 663,74 грн.; - грошову компенсацію за невикористані 56 днів додаткової відпустки для учасника бойових дій у розмірі 2 103,44 грн. - підйомну допомогу на членів сім`ї - дружину та двох синів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення у розмірі 10 493,06 грн.

Водночас, як стверджує позивач, відповідачем неправильно обраховано розмір місячного грошового забезпечення, який є розрахунковою величиною для вказаних виплат, так як грошове забезпечення нараховувалося із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, а не на 01.01.2021 відповідно.

Доводи позову мотивовані тим, що у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 про скасування пункту 6 Постанови №103, посадовий оклад та оклад за військовим званням розраховується шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 Постанови №704.

Отже, розрахунок відповідачем місячного грошового забезпечення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01.01.2018 та відповідно нарахування інших видів грошового забезпечення, які розраховуються із посадового окладу та окладу за військовим званням, здійснено у значно меншому розмірі, що призвело до порушення майнових прав позивача, а саме гарантованого ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» права на отримання грошового забезпечення у законодавчо визначеному розмірі.

Також у позовові наведені обґрунтування щодо дотримання строку звернення до суду із цим позовом, а саме позивач посилався на те, що його було звільнено з військової служби 17.09.2021 року, тобто до внесення змін до ч. 2 ст. 233 КЗпП України Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 року №2352-IX, щодо встановлення тримісячного строку звернення до суду працівника для вирішення трудового спору. А отже право позивача на звернення до суду із цим позовом не обмежується будь-яким строком.

Ухвалою суду від 18.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.

Ухвалою суду від 26.01.2024 року задоволено заяву представника Управління Служби безпеки України в Одеській області та залишено адміністративний позов без розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2024 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26.01.2024 року скасовано з направленням справи до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

21.03.2024 року справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та передана для продовження розгляду судді Радчуку А.А.

Ухвалою суду від 26.03.2024 року прийнято до провадження зазначену справу та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

10.04.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач просив залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Управління, які полягають у застосуванні з 01.01.2021 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій нарахованих та виплачених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22; зобов`язання Управління здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 20.04.2021 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року.

Свої доводи відповідач мотивував тим, що у цій частині позовні вимоги вирішені у межах розгляду адміністративної справи № 420/15302/22.

По суті спірних правовідносин представник відповідача зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі №420/15179/22 Управлінням було здійснено нарахування та виплати ОСОБА_1 окремих видів грошового забезпечення, виходячи із грошового забезпечення позивача станом на грудень 2019 року, оскільки у вказаному судовому рішенні суд першої інстанції прийшов до висновку, що всі нарахування, які передбачені діючим законодавством до виплати при звільненні ОСОБА_1 необхідно здійснювати, виходячи із грошового забезпечення позивача станом на грудень 2019 року.

Також у відзиві відповідач посилався на порушення позивачем строку звернення до суду, вказуючи на те, що з даним позовом позивач звернувся з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

11.04.2024 року до суду надійшла заява представника відповідача про зупинення провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі №420/15179/23.

Ухвалою суду від 02.05.2024 року у задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження по справі відмовлено.

Інші заяви по суті справи та додаткові докази до суду не надходили.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 у період з 01.12.2011 по 17.09.2021 року проходив службу в Службі безпеки України на посадах офіцерського оперативного та керівного складу.

Згідно витягу з Наказу Голови Служби безпеки України від 10.09.2021 року № 1202-ОС/дск, підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби за пп. «а» п. 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас Служби безпеки України.

Згідно витягу з Наказу начальника Управління Служби безпеки України в Одеській області від 15.09.2021 року №426-ОС/дск, підполковника ОСОБА_1 , співробітника Служби безпеки України, який наказом першого заступника Голови Служби безпеки України від 10 вересня 2021 року № 1202-ОС/дск звільнений з військової служби за підпунктом а пункту 61, підпунктом г (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у запас Служби безпеки України, з 17 вересня 2021 року виключено зі списків особового складу Управління.

Судом встановлено, що після звільнення зі служби між позивачем та відповідачем виникли спірні правовідносини щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, які були вирішені у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 року у справі №420/15179/22, яке набрало законної сили 29.06.2023 року, визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення за період із квітня по вересень 2021 року. Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області () нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) у розмірі станом на час зарахування в розпорядження у грудні 2019 року з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України у Одеській області щодо нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за 9 календарних років служби, компенсації за невикористані 20 днів основної відпустки та 56 днів додаткової відпустки без включення до розрахунку місячного грошового забезпечення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення у розмірі станом на час зарахування в розпорядження у грудні 2019 року з урахуванням підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія, індексації. Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області () здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за 9 календарних років служби, компенсації за невикористані 20 днів основної відпустки та 56 днів додаткової відпустки із включенням до розрахунку місячного грошового забезпечення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення у розмірі станом на час зарахування в розпорядження у грудні 2019 року з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Одеській області щодо не нарахування та не виплачу ОСОБА_1 підйомної допомоги на членів сім`ї - дружину та двох синів у розмірі станом на час зарахування в розпорядження у грудні 2019 року. Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області () виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) підйомну допомогу на членів сім`ї - дружину та двох синів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на час зарахування в розпорядження у грудні 2019 року на кожного члена сім`ї.

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України в Одеській області, які полягають у застосуванні з 01.01.2020, 01.01.2021 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій; зобов`язати Управління Служби безпеки України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.01.2020, 01.01.2021 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року (справа №420/15302/22).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 року у справі №420/15302/22, яке набрало законної сили 26.04.2024 року, визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо застосування при обчисленні ОСОБА_1 в період з 01.01.2020 року по 17.09.2021 року грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року. Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, із застосуванням за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та за період з 01.01.2021 року по 17.09.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом 01 січня 2021 року.

13.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у даній справі (№420/34714/23), у якому просить:

визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України в Одеській області, які полягають у застосуванні з 01.01.2021 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, підйомної допомоги на членів сім`ї, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій нарахованих та виплачених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22;

зобов`язати Управління Служби безпеки України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 20.04.2021 грошового забезпечення, підйомної допомоги на членів сім`ї, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року.

Згідно Розрахунку виплат та банківської виписки, 28.07.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22 відповідачем нараховано та виплачено ОСОБА_1 :

грошове забезпечення за період з 20.04.2021 по 17.09.2021 у розмірі 92 412,66 грн.;

одноразову грошову допомогу при звільненні за 9 календарних років служби у розмірі 31 479,16 грн.;

грошову компенсацію за невикористані 20 днів основної відпустки у розмірі 4 663,74 грн.;

грошову компенсацію за невикористані 56 днів додаткової відпустки для учасника бойових дій у розмірі 2 103,44 грн.;

підйомну допомогу на членів сім`ї - дружину та двох синів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення у розмірі 10 493,06 грн. (а.с. 16, 23).

Як зазначено у відзиві на позовну заяву, нарахування вказаних виплат здійснені відповідачем, виходячи із грошового забезпечення позивача станом на грудень 2019 року, як зазначено у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 року у справі №420/15179/22.

Отже, предметом спору у зазначеній справі є перерахунок позивачу за період з 20.04.2021 року по 17.09.2021 року грошового забезпечення, підйомної допомоги на членів сім`ї, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, яка набрала чинності 01.03.2018.

Постановою КМУ №704 збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 4 постанови № 704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з Додатками 1, 12, 13, 14.

Приміткою 1 Додатку 1 до постанови №704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень (примітка Додатку 14 до постанови № 704).

Постановою №704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (надалі - постанова № 103), якою внесено зміни до постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 (пункт 6 постанови № 103).

Постанова КМУ №103 набула чинності 24 лютого 2018 року.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

З урахуванням наведеного Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі №380/13603/21 дійшов висновку про необхідність застосування з 29.01.2020 (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2022) положень пункту 4 постанови №704 у редакції до 24.02.2018, тобто у редакції, яка була чинна до набрання законної сили постановою №103.

Висновки Верховного Суду у постанові від 15.06.2023 у справі №380/13603/21 є релевантними до спірних правовідносин.

Отже, з 29 січня 2020 року була відновлена дія пункту 4 Постанови КМУ №704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018 року.

При цьому, суд звертає увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів розрахованих, згідно з постановою № 704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 19.10.2022 у справі №400/6214/21.

Суд зазначає, що згідно пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Відтак, з 29 січня 2020 року - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 - виникли підстави для розрахунку грошового забезпечення позивача з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, оскільки з цієї дати позивач мав право на отримання грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог статті 9 Закону №2011-ХІІ.

Суд зазначає, що у цій справі прохання позивача здійснити перерахунок грошового забезпечення обумовлено підвищенням розміру грошового забезпечення через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Вказані доводи суд визнає обґрунтованими.

Відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік, установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року - 2270 гривень.

Отже розмір прожиткового мінімуму для визначення посадових окладів військовослужбовців та прирівняних до них осіб за Законом № 2262-ХІІ у 2021 році є більшим ніж в 2018 році, а також у 2019 році.

Таким чином, враховуючи, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, є величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року (через його збільшення на відповідний рік), а не станом на 01.01.2018 року, або станом на грудень 2019 року, як зазначено у відзиві, посилання відповідача на відсутність підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача є протиправними та такими, що порушують його соціальні права.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, де Суд висновував, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Таким чином, позовні вимоги щодо перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 20.04.2021 року по 17.09.2021 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінет Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 р. №704, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також спірним між сторонами стало питання щодо обчислення та виплати позивачу підйомної допомоги на членів сім`ї, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 9-1 Закону №2011-ХІІ, при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується: 1) підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби; 2) добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Абзацом третім ч. 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, яка діяла на час звільнення позивача з військової служби) передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Отже, обчислення вказаних виплат здійснюється виходячи з розміру місячного грошового забезпечення.

Згідно наявних у матеріалах справ Розрахунку виплат та банківської виписки, 28.07.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 року у справі № 420/15179/22 відповідачем нараховано та виплачено ОСОБА_1 :

грошове забезпечення за період з 20.04.2021 по 17.09.2021 у розмірі 92 412,66 грн.;

одноразову грошову допомогу при звільненні за 9 календарних років служби у розмірі 31 479,16 грн.;

грошову компенсацію за невикористані 20 днів основної відпустки у розмірі 4 663,74 грн.;

грошову компенсацію за невикористані 56 днів додаткової відпустки для учасника бойових дій у розмірі 2 103,44 грн.;

підйомну допомогу на членів сім`ї - дружину та двох синів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення у розмірі 10 493,06 грн. (а.с. 16, 23).

Як зазначено у відзиві на позовну заяву, нарахування вказаних виплат здійснені відповідачем, виходячи із грошового забезпечення позивача станом на грудень 2019 року, як зазначено у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 року у справі №420/15179/22.

На підставі викладеного, враховуючи, що обчислення підйомної допомоги, грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, здійснюється, виходячи з місячного грошового забезпечення, то, відповідно, нарахування вказаних додаткових видів грошового забезпечення здійснюється з використанням тієї ж розрахункової величини, що і обрахунок основних видів грошового забезпечення, а саме розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на те, що нарахування вказаних виплат здійснені відповідачем, виходячи із грошового забезпечення позивача станом на грудень 2019 року, як зазначено у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 року у справі №420/15179/22.

Суд зазначає, що предметом спору у справі №420/15179/22 були питання щодо права позивача на отримання грошового забезпечення за посадою, що останній займав до направлення у розпорядження, тобто станом на грудень 2019 року, а не питання щодо застосування у якості розрахункової величини для обчислення грошового забезпечення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на грудень 2019 року.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині перерахунку та виплати позивачу підйомної допомоги на членів сім`ї, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінет Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 р. №704, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується доводів відзиву щодо наявності підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Управління, які полягають у застосуванні з 01.01.2021 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій нарахованих та виплачених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22; зобов`язання Управління здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 20.04.2021 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року.

Свої доводи відповідач мотивував тим, що у цій частині позовні вимоги вирішені у межах розгляду адміністративної справи № 420/15302/22.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Водночас, суд зазначає, що питання стосовно тотожності позовів у справі № 420/15302/22 та у цій справі №420/34714/23 вже було предметом судового розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2024 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26.01.2024 року скасовано з направленням справи до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

У цій постанові, колегія суддів зазначила, що не дивлячись на те, що сторони у цих позовах є ті ж самі, однак підстави та предмет спору у цих справах не є ідентичним. Крім того, вимоги про здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги для членів сім`ї не були предметом розгляду у справі № 420/15302/22.

Під час звернення до Одеського окружного адміністративного суду у жовтні 2022 року за захистом своїх прав (справа 240/15302/22), позивач не міг знати про рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 420/15179/22 на підставі якого було нараховано та здійснено виплату грошового забезпечення. Таким чином, предмет та підстави позову в адміністративних справах №420/34714/23 та №420/15302/22 не є ідентичними.

Що стосується доводів відзиву щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частина 2 статті 233 Кодексу законів про працю України "Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів" у редакції до 19.07.2022 року передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 року №2352-IX внесено зміни до ст.233 КЗпП України та викладено її в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 року №2352-IX набув чинності 19.07.2022 року.

Отже, редакція ст.233 КЗпП України, яка раніше не обмежувала строком звернення до суду з питань оплати праці, втратила чинність з 19.07.2022 року.

Водночас, суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, строки, визначені статтею 233 КЗпП України, підлягають застосуванню з 01.07.2023 року.

Разом з цим, суд враховує постанову Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №420/14777/22, в якій суд касаційної інстанції висновував про таке: …на момент звільнення позивача з військової служби, 14 липня 2021 року, частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Правову позицію з приводу того, яка саме редакція статті 233 КЗпП України підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, викладено зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №160/759/23, від 20 листопада 2023 року у справі №160/5468/23, від 27 квітня 2023 року у справі №420/14777/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 27 квітня 2023 року у справі №300/4201/22, від 28 вересня 2023 року у справі №140/2168/23, від 18 жовтня 2023 року у справі №380/14605/22.

З огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Таким чином, оскільки станом на момент звільнення позивача з військової служби (17.09.2021 року) частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, суд дійшов висновку, що позивачем при поданні даного позову не пропущено строк звернення до суду.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 1, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VI, позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно, підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 122, 139, 240-246, 255-258, 262, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Служби безпеки України в Одеській області (вул. Єврейська, 43, м. Одеса, 65045, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, підйомної допомоги на членів сім`ї - дружину та двох синів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на час зарахування в розпорядження у грудні 2019 року на кожного члена сім`ї, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 року у справі № 420/15179/22, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення, підйомної допомоги на членів сім`ї - дружину та двох синів у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на час зарахування в розпорядження у грудні 2019 року на кожного члена сім`ї, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як особі, що має статус учасника бойових дій, нарахованих та виплачених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2023 року у справі № 420/15179/22, - з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінет Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 р. №704, та здійснити виплату різниці з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук