Справа № 200/306/24
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року Справа№200/306/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Ушенка С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення його за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби на підставах: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 2 групи, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби на підставах: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 2 групи, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що з 09 грудня 2021 року проходить військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_2 . Оскільки він є піклувальником ОСОБА_2 , що здійснює опіку через особливу форму помічника дієздатної особи, яка за станом свого здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 2 групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Крім того вказав, що він повідомив відповідача про своє небажання продовжувати військову службу та просив звільнити з лав Збройних Сил України, проте останній неправомірно, на його думку, відмовив у звільненні з військової служби, чим порушив його законні права та інтереси, а також права ОСОБА_2 .

Вважає, що його права були порушені, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду за їх захистом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2024 року вказану позовну заяву залишено без руху і позивачеві встановлено десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він посилається на те, що позивач звернувся до командування Військової частини НОМЕР_2 з рапортом та пакетом документів про звільнення з військової служби за абз. 7 пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Втім, листом від 05 січня 2024 року №7270/60 відповідач повідомив позивача про те, що йому відмовлено у задоволенні рапорту, оскільки надана ним довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №634349 про наявність другої групи інвалідності не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за контрактом зі Збройних Сил України на підставі абзацу 7 підпункту «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Необхідного у такому випадку висновку медико-соціальної експертної комісії про потребу у постійному догляді до рапорту надано не було. Будь-які записи про потребу у постійному догляді у довідці до акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 634349 відсутні.

Просить у задоволені позовних вимог відмовити.

Справу розглянуто поза датою, визначеною в ухвалі суду від 16 лютого 2024 року, з огляду на введення в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який, наразі, триває.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

09 грудня 2021 року позивачем укладено контракт про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, згідно якого він проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 15.12.2023 № 2023/010134338 ОСОБА_2 з 15.12.1989 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади від 14.04.2023 №2023/002997691, позивач 14.04.2023 також зареєструвався за адресою: АДРЕСА_2 .

Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14.12.2023 № 1178 також засвідчено, що за адресою: АДРЕСА_2 проживають (зареєстровані) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 25.05.2023 № 123 ОСОБА_1 вирішено призначити та зареєструвати помічником ОСОБА_2 , видати йому відповідне посвідчення.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 11.12.2023 серії 12 ААГ № 634349 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено другу групу інвалідності безстроково.

Відповідно до акту про встановлення факту догляду № 2327 від 18 грудня 2023 року, складеного депутатом Коростишівської міської ради ОСОБА_3 , позивач є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 . Жодних родичів, які можуть здійснювати постійний догляд, в тому числі дітей, чоловіка, братів і сестер, вона не має.

25.12.2023 позивач звернувся до відповідача з рапортом, до якого додав певні документи, про звільнення з військової служби на підставі абз. 7 пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Листом від 05 січня 2024 року № 7270/360 відповідач повідомив позивача про те, що йому відмовлено у задоволенні рапорту. Зазначив, що особа, за якою має здійснювати догляд військовослужбовець, - ОСОБА_2 згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 634349 має другу групу інвалідності. Однак надана позивачем довідка лікарсько-консультативної комісії не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за контрактом зі Збройних Сил України на підставі п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». На переконання відповідача, позивач мав надати до Військової частини саме висновок медико-соціальної експертної комісії про потребу у постійному догляді. Акт № 2327 про встановлення факту догляду, складений депутатом Коростишівської міської ради ОСОБА_3 , не є документом, що підтверджує необхідність постійного догляду.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо звільнення з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши всі надані учасниками справи і наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII і залежать від виду військової служби. Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, передбачені частиною п`ятою статті 26 Закону № 2262-XII, пунктом третім якої визначені підстави для звільнення військовослужбовців під час проведення мобілізації та дії воєнного стану.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і, наразі, триває.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Судом встановлено, що позивачем 25.12.2023 подано рапорт відповідачу про його звільнення з військової служби на підставі абз. 7 пп. «г» п. 3 ч. 5 Закону № 2232-XII.

Позивач, наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , як особою з інвалідністю ІІ групи, вказує на те, що зазначені обставини підтверджені довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 11.12.2023 серії 12 ААГ № 634349, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено другу групу інвалідності безстроково, та актом № 2327 про встановлення факту догляду, що складений депутатом Коростишівської міської ради Мартинюком Ігорем Вікторовичем.

Проте, з приводу вказаних обставин і документів, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, слід зауважити на такому.

Підстава припинення (розірвання) контракту та звільнення військовослужбовця з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану передбачена, зокрема, абз. 7 пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII, а саме через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Відповідно до абз. 2, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 № 2961-IV (далі - Закон № 2961-IV) особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність; інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно з абз. 8 ч. 1 ст. 1 Закону № 2961-IV медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Частиною 1 ст. 7 Закону № 2961-IV визначено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації, визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Згідно з п. 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Пунктом 17 Положення № 1317 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Абзацами 2 та 4 п.п. 1 п. 11 Положення № 1317 визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування.

Таким чином, необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особами з інвалідністю, що досягли повноліття, підтверджується відповідним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Отже, системний аналіз вищенаведених приписів діючого законодавства в сукупності з приписами пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232 дає підстави для висновку, що під час проведення мобілізації та дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи, що підтверджується, в даному випадку, відповідним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Як встановлено судом, позивачем до рапорту від 25.12.2023 не долучено висновку медико-соціальної експертної комісії, який би підтверджував необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.

Зазначене також є підставою для висновків суду про правомірність позиції відповідача як суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах у зв`язку з тим, що довідка, додана позивачем до рапорту, як і акт № 2327 про встановлення факту догляду, складений депутатом Коростишівської міської ради ОСОБА_3 , на які посилається позивач, в силу вищенаведених приписів діючого законодавства не є тим документом, що законодавчо визначений для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою, яка має інвалідність, і не є підставою для звільнення позивача з військової служби за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232, оскільки для цього встановлена необхідність надання відповідного висновку медико-соціальної експертної комісії про необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю.

Суд враховує, що нормативно-правові приписи Закону № 2961-IV та постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 1317 не суперечать Закону № 2232-XII, а лише деталізують його положення з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон № 2232-XII встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу приписи Закону № 2961-IV та постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів в залежності від суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів підтверджувати ідентичні обставини.

Отже, ані довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 11.12.2023 серії 12 ААГ № 634349, ані Акт № 2327 про встановлення факту догляду, складений депутатом Коростишівської міської ради ОСОБА_3 , не є документом у розумінні вищенаведених приписів діючого законодавства, який підтверджує необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як визначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат у відповідності до положень ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 258, 293-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Ушенко