Справа № 990/337/23
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2024 року

м. Київ

справа №990/337/23

адміністративне провадження № П/990/337/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шишова О. О.,

суддів: Гімона М. М., Дашутіна І. В., Олендера І. Я., Яковенка М. М.,

за участю:

секретаря судового засідання Івченка М.В.

представника відповідача Ізвєкова К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №990/337/23 за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та нечинним пункту 13.7 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням від 21.11.2023 № 1068/0/15-23 та визнання протиправними дії, -

УСТАНОВИВ:

І. Рух справи

1. 21 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі -ВРП), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить:

Визнати протиправним та нечинним пункт 13.7 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням від 21.11.2023 № 1068/0/15-23 «Про затвердження Змін до Регламенту Вищої ради правосуддя» (далі - Регламент) в частині встановлення пріорітетності здійснення дисциплінарних проваджень, а саме:

- якщо наслідком може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України;

- щодо судді, який звернувся із заявою про відставку, якщо наслідком може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України;

- щодо судді, кваліфікаційне оцінювання якого зупинено у зв`язку з розглядом дисциплінарної скарги;

- щодо судді, стосовно якого Вищою кваліфікаційною комісією суддів України внесена рекомендація про призначення за результатами конкурсу на зайняття вакантної посади судді, переведення, якщо наслідком може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України;

- якщо у скарзі наведені відомості про дії судді, що викликали значний суспільний інтерес».

Визнати протиправними дії Вищої ради правосуддя, пов`язані із здійсненням дисциплінарного провадження щодо судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2 за скаргою ОСОБА_3 (справа М-3948/48/7-21) в пріоритетному порядку, згідно п.13.7 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженому рішенням від 21.11.2023 №1068/0/15-23 «Про затвердження Змін до Регламенту Вищої ради правосуддя».

Визнати протиправними дії Вищої ради правосуддя, пов`язані із здійсненням дисциплінарного провадження щодо судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2 за скаргою ОСОБА_4 (справа К-4895/1/7-2) в пріоритетному порядку, згідно п.13.7 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженому рішенням від 21.11.2023 №1068/0/15-23 «Про затвердження Змін до Регламенту Вищої ради правосуддя».

2. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 грудня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Шишов О.О. - головуючий суддя, судді: Гімон М.М., Дашутін І.В., Олендер І.Я., Яковенко М.М.

3. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2024 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче судове засідання.

4. 24 січня 2024 року на адресу Верховного Суду від Вищої ради правосуддя надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач просить відмовити у його задоволенні.

5. 24 січня 2024 року на адресу Верховного Суду надійшло клопотання від Вищої ради правосуддя про об`єднання в одне провадження справ №990/329/23 та №990/337/23.

6. 31 січня 2024 року до Верховного Суду надійшла відповідь на відзив.

7. Верховний Суд ухвалою від 06 лютого 2024 року задовольнив заяву представника Вищої ради правосуддя про розгляд справи №990/337/23 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

8. Верховний Суд ухвалою від 15 лютого 2024 року відмовив у задоволенні заяви судді Гімона М.М. про самовідвід від розгляду справи №990/337/23.

9. 20 лютого 2024 року до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення Вищої ради правосуддя.

10. 22 лютого 2024 року від ОСОБА_2 надійшли заяви про уточнення позовних вимог шляхом збільшення предмета позову, заява про залучення третіх осіб (членкинь Вищої ради правосуддя- Плахтій Ірину Борисівну , Бондаренко Тетяну Знаменівну ), які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета позову та заява про витребування доказів (письмової інформації).

11. Верховний Суд ухвалою від 22 лютого 2024 року у задоволенні клопотання Вищої ради правосуддя про об`єднання в одне провадження справ №990/337/23 та №990/329/23 відмовив; заяву представника ОСОБА_2 про збільшення предмета позову у справі №990/337/23 задовольнив; прийняв заяву про збільшення предмета позову у справі №990/337/23; у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залучення третіх осіб відмовив; клопотання про витребування доказів у справі задовольнив частково; закрив підготовче провадження у справі №990/337/23 та призначив справу до судового розгляду.

12. 05 березня 2024 року до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення Вищої ради правосуддя та заява про закриття провадження у справі.

13. 12 березня 2024 року до Верховного Суду надійшли заперечення на заяву про закриття провадження у справі.

14. 20 травня 2024 року ОСОБА_2 надіслав до суду заяву про розгляд адміністративної справи №990/337/23 без його участі та без участі його представника.

ІІ. Обставини справи

15. Указом Президента України від 23 січня 2012 року №29/2012 ОСОБА_2 призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва строком на п`ять років.

16. На підставі наказу Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2012 року № 65/к позивача зараховано на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва.

17. Указом Президента України від 19 грудня 2019 року №431/2018 позивача призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва (безстроково).

18. 28 серпня 2021 року до Вищої ради правосуддя (вх. № К-3948/1/7-21) надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_3 на дії судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2

19. 28 вересня 2021 року до Вищої ради правосуддя (вх. № К-4895/1/7-21) надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_4 на дії судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2

20. Рішенням Вищої ради правосуддя від 21.11.2023 №1068/0/15-23 «Про затвердження Змін до Регламенту Вищої ради правосуддя» затверджено зміни до Регламенту Вищої ради правосуддя, виклавши його в новій редакції.

21. Пунктом 13.7 Регламенту, визначено, що дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюються в хронологічному порядку за датою надходження з урахуванням такої пріоритетності:

22. якщо наслідком може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України;

23. щодо судді, який звернувся із заявою про відставку, якщо наслідком може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України;

24. щодо судді, кваліфікаційне оцінювання якого зупинено у зв`язку з розглядом дисциплінарної скарги;

25. щодо судді, стосовно якого Вищою кваліфікаційною комісією суддів України внесена рекомендація про призначення за результатами конкурсу на зайняття вакантної посади судді, переведення, якщо наслідком може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України;

26. якщо у скарзі наведені відомості про дії судді, що викликали значний суспільний інтерес.

27. Уважаючи, що вказаний пункт Регламенту є таким, що не відповідає вимогам Законів України «Про Вищу раду правосуддя» та «Про судоустрій та статус суддів», прийнятий з перевищенням наданих відповідачу повноважень, з порушенням принципу рівності та є дискримінаційним, а також порушує права позивача, ОСОБА_2 звернувся до суду із цим позовом.

ІІІ. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

28. Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуваний пункт 13.7 Регламенту визначає пріоритетність у здійсненні дисциплінарних проваджень Вищою радою правосуддя, тоді як Закон України «Про Вищу раду правосуддя» (в редакція, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) не передбачав розгляд дисциплінарних скарг в пріоритетній черговості, яка має визначатись членом Вищої ради правосуддя самостійно.

29. Тобто, приймаючи пункт 13.7 Регламенту Вища рада правосуддя вийшла за межі наданих їй владних повноважень та порушила частину другу статті 19 Конституції України.

30. Позивач покликається на те, що Регламент є підзаконним нормативно-правовим актом, а отже не може суперечити вимогам Законів, а тому пункт 13.7 Регламенту в частині здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів в хронологічному порядку за датою надходження з урахуванням такої пріоритетності є протиправним.

31. Хронологія пріоритетності визначена відповідачем самостійно, на власний розсуд визначає дискримінаційний підхід поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

32. Оскаржуваний пункт Регламенту фактично посягає на незалежність суддів, що полягає у наданні процесуальної можливості для створення штучного суспільного резонансу навколо однієї конкретної скарги на конкретного суддю для стимулювання її розгляду у позачерговорму (першочерговому) порядку, що свідчить про можливість маніпулювання надуманими обставинами, а також про створення законного способу здійснення тиску на конкретного суддю, що є втручанням у правосуддя.

33. Позивач уважає, що всі скарги на рішення відповідних органів про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора, які підпадають під розгляд оскаржуваних норм Регламенту, мають ознаки протиправності.

34. Позивач звертає увагу, що дисциплінарні скарги ОСОБА_3 (справа М-3948/48/7-21) та ОСОБА_4 (справа К-4895/1/7-2) щодо позивача, як судді Окружного адміністративного суду м. Києва, розглядаються за положеннями оскаржуваного пункту 13.7 Регламенту, що безпосередньо порушує його права, як особи щодо якої буде здійснено дисциплінарне провадження.

35. Дискримінацію вбачає в тому, що зазначеними скаргам ОСОБА_3 (справа М-3948/48/7-21) та ОСОБА_4 (справа К-4895/1/7-2) надано пріоритет у порівнянні з іншими скаргами, що перебувають на розгляді члена Вищої ради правосуддя Бондаренко Т.З .

36. Також позивач уважає, що оскаржувані зміни до Регламенту, у випадку визнання їх протиправними та нечинними, будуть мати наслідком і визнання протиправними дій будь-якого суб`єкта владних повноважень, які вчиняються на їх підставі, тобто такі дії мають похідний характер.

37. А, отже, дії Вищої ради правосуддя, що пов`язані із здійсненням дисциплінарного провадження за скаргами ОСОБА_3 (справа М-3948/48/7-21) та ОСОБА_4 (справа К-4895/1/7-2) щодо судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2 в пріоритетному порядку, згідно п.13.7 Регламенту Вищої ради правосуддя, є протиправними, оскільки є похідними від попередньої вимоги.

38. У відзиві на позовну заяву представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечує. Зазначає, що зміни до Регламенту щодо пріоритетності жодним чином не порушують права та інтереси позивача й не мають на меті підважувати незалежність суддів, не порушують принцип пропорційності, прозорості рішень суб`єктів владних повноважень та не мають ознак дискримінації та були внесені в межах повноважень ВРП.

39. У зв`язку з законодавчими змінами виникла необхідність врегулювання деяких процедурних питань, пов`язаних, зокрема, зі здійсненням дисциплінарного провадження щодо суддів, ВРП, керуючись статтею 131 Конституції України, статтями 3, 34 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», пунктом 24.6 Регламенту Вищої ради правосуддя, вирішила затвердити Зміни до Регламенту Вищої ради правосуддя, виклавши його в новій редакції.

40. За результатами засідання ВРП у пленарному складі 21 листопада 2023 року прийнято рішення № 1068/0/15-23, яким затверджено зміни до Регламенту ВРП.

41. Рішення Ради про внесення змін до Регламенту підтримано 15 членами ВРП, що брали участь у засіданні, тобто, усі члени конституційного органу одноголосно дійшли висновку про необхідність внесення відповідних змін до Регламенту ВРП.

42. Відповідач зауважує, що зміни до Регламенту ВРП були внесені ВРП з дотриманням процедури внесення таких змін, норм Конституції України та законів, а також беручи до уваги «Рекомендації щодо обґрунтування черговості/пріоритетності розгляду дисциплінарних скарг» підготовлені експертами Проєкту ЄС «Право- Justice». При цьому ВРП врахувала експертний звіт за результатами аналізу положень Регламенту, проведеного експертами за підтримки Програми USAID реформування сектору юстиції «Нове правосуддя», положення Конвенції та рекомендації КРЄС.

43. Вища рада правосуддя, вносячи зміни у Регламент, зокрема, передбачивши у пункті 13.7 пріоритетність розгляду дисциплінарних справ, діяла в межах своїх повноважень, а відповідні зміни жодним чином не суперечать Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

IV. Правове регулювання спірних правовідносин

44. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

45. Частиною першою статті 131 Конституції України визначено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка здійснює повноваження, визначені цією Конституцією та законами України.

46. Статтею 1 Закону України від 21.12.2016 №1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон №1798-VIII) передбачено, що Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

47. Згідно з частиною 2 статті 2 Закону №1798-VIII Вища рада правосуддя затверджує регламент Вищої ради правосуддя, положення якого регулюють процедурні питання здійснення нею повноважень.

48. Відповідно до частини 5 статті 3 Закону № 1798-VIII, Вища рада правосуддя розглядає скарги на рішення відповідних органів про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.

49. Частиною 15 статті 49 Закону №1798-VIII визначено, що загальна тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 18 місяців з дня отримання Вищою радою правосуддя відповідної дисциплінарної скарги або з дня ухвалення Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою чи з дня отримання Вищою радою правосуддя відповідного звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України до дня ухвалення Дисциплінарною палатою рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності, без урахування часу зупинення розгляду дисциплінарної справи.

50. У разі порушення зазначеного строку дисциплінарне провадження підлягає закриттю за рішенням Дисциплінарної палати.

51. 24 січня 2017 року рішенням ВРП № 52/0/15-17 затверджено Регламент Вищої ради правосуддя, який регулює процедурні питання здійснення Вищою радою повноважень, визначених Конституцією України, законами України «Про Вищу раду правосуддя», «Про судоустрій і статус суддів», іншими законами України, порядок підготовки, розгляду і ухвалення Радою та її органами рішень.

52. Відповідно до пункту 24.6 Регламенту зміни чи доповнення до Регламенту Вищої ради правосуддя затверджуються у порядку, визначеному пунктами 24.1-24.3 цього Регламенту.

53. Пунктами 24.1-24.3 глави 24 Регламенту визначено, що Регламент затверджується на засіданні ВРП. Регламент уважається затвердженим, якщо за нього проголосувала більшість членів ВРП, які брали участь у засіданні ВРП. Регламент ВРП розміщується на офіційному вебсайті ВРП.

54. Відповідно до пункту 13.7 Регламенту дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюються в хронологічному порядку за датою надходження з урахуванням такої пріоритетності:

55. якщо наслідком може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України;

56. щодо судді, який звернувся із заявою про відставку, якщо наслідком може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України;

57. щодо судді, кваліфікаційне оцінювання якого зупинено у зв`язку з розглядом дисциплінарної скарги;

58. щодо судді, стосовно якого Вищою кваліфікаційною комісією суддів України внесена рекомендація про призначення за результатами конкурсу на зайняття вакантної посади судді, переведення, якщо наслідком може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України;

59. якщо у скарзі наведені відомості про дії судді, що викликали значний суспільний інтерес.

60. Згідно з пунктом 13.1, 13.2 Регламенту днем початку здійснення дисциплінарного провадження є день отримання Вищою радою правосуддя відповідної дисциплінарної скарги або день ухвалення Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою чи день отримання Вищою радою правосуддя відповідного звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

61. Дисциплінарне провадження включає:

62. а) попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи;

63. б) підготовку дисциплінарної справи до розгляду, розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності;

64. в) розгляд скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

V. Позиція суду

65. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

66. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

67. Предметом спору у справі є правомірність внесення Вищою радою правосуддя змін до свого Регламенту, а саме пункту 13.7, який передбачає здійснення дисциплінарних проваджень щодо суддів в хронологічному порядку за датою надходження з урахуванням пріоритетності.

68. Згідно з Законом України від 14 липня 2021 року № 1635-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя та діяльності дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя» з 05 серпня 2021 року було змінено процедуру здійснення дисциплінарних проваджень стосовно суддів.

69. Рішенням від 05 серпня 2021 року № 1809/0/15-21 Вища рада правосуддя зупинила з 05 серпня 2021 року розподіл між членами ВРП скарг щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарних скарг), поданих відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та скарг на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.

70. 17 вересня 2023 року набрав чинності Закон України від 9 серпня 2023 року № 3304- ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення розгляду справ стосовно дисциплінарної відповідальності суддів та забезпечення роботи Служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя», який вводиться в дію з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо зміни статусу та порядку формування служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя».

71. 19 жовтня 2023 року набрав чинності Закон України від 6 вересня 2023 року № 3378- ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо зміни статусу та порядку формування служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя».

72. Зазначеними законами відновлено дисциплінарну функцію ВРП.

73. Відповідно до пункту 237 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» тимчасово, до дня початку роботи служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, повноваження дисциплінарного інспектора здійснює член Дисциплінарної палати (доповідач), визначений автоматизованою системою розподілу справ.

74. Рішенням Вищої ради правосуддя від 19 жовтня 2023 року № 997/0/15-23 з 1 листопада 2023 року відновлено розподіл між членами Вищої ради правосуддя скарг щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарних скарг), поданих відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та скарг на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора, розподіл яких зупинено рішенням Вищої ради правосуддя від 5 серпня 2021 року № 1809/0/15-21.

75. У зв`язку з законодавчими змінами виникла необхідністю врегулювання деяких процедурних питань, пов`язаних, зокрема, зі здійсненням дисциплінарного провадження щодо суддів.

76. За результатами засідання ВРП у пленарному складі 21 листопада 2023 року прийняла рішення № 1068/0/15-23, яким затверджено зміни до Регламенту Вищої ради правосуддя, виклавши його в новій редакції, зокрема і щодо п. 13.7 Регламенту.

77. Рішення Ради про внесення змін до Регламенту підтримано 15 членами ВРП, що брали участь у засіданні, тобто, усі члени конституційного органу одноголосно дійшли висновку про необхідність внесення відповідних змін до Регламенту ВРП.

78. Отже, Вищою радо правосуддя дотримано визначену пунктами 24.1-24.3 процедуру внесення змін до Регламенту.

79. Позивач указує, що на момент прийняття оскаржуваного рішення від 21.11.2023 №1068/0/15 -23 Закон України «Про Вищу раду правосуддя» не передбачав розгляд дисциплінарних скарг в черговості (пріоритетності), яка має визначатись членом Вищої ради правосуддя самостійно, що є виходом за межі наданих відповідачу владних повноважень та порушенням частини другої статті 19 Конституції України.

80. Колегія суддів зазначає, що відповідно до Рішення ВРП від 24.01.2017 № 52/0/15-17 Регламент Вищої ради правосуддя регулює процедурні питання здійснення нею повноважень, порядок підготовки, розгляду та прийняття Вищою радою правосуддя, її Дисциплінарними палатами та іншими органами рішень, а також інші питання діяльності Ради.

81. Приймаючи відповідні зміни до Регламенту ВРП діяла в межах наданих їй Законом повноважень з метою врегулювання процедурних питань, у тому числі, які стосуються здійснення дисциплінарних проваджень щодо суддів.

82. Порушень процедури прийняття змін до Регламенту не встановлено. До того ж спірна норма Регламенту не суперечить нормам Закону № 1798-VIII.

83. У подальшому право встановлювати першочерговість (пріоритетність) порядку здійснення дисциплінарних проваджень стосовно суддів було унормовано в Законі України «Про Вищу раду правосуддя», крім того Закон № 1798-VIII передбачив встановлення інших критеріїв зміни черговості розгляду дисциплінарних скарг (частини четверта та п`ята Закону).

84. Отже, пункт 13.7 Регламенту не суперечить Конституції України, Закону України «Про Вищу раду правосуддя», прийнятий з дотриманням процедурних норм, а тому Колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав для його скасування.

85. Щодо доводів позивача про те, що пункт 13.7 порушує його права як судді, щодо якого здійснюється розгляд дисциплінарних скарг колегія суддів зазначає що частиною другою, третьою статті 264 КАС України встановлено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

86. Відповідно до пунктів 13.1, 13.2 Регламенту днем початку здійснення дисциплінарного провадження є день отримання Вищою радою правосуддя відповідної дисциплінарної скарги або день ухвалення Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою чи день отримання Вищою радою правосуддя відповідного звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

87. Частиною 15 статті 49 Закону №1798-VIII визначено, що загальна тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 18 місяців з дня отримання Вищою радою правосуддя відповідної дисциплінарної скарги або з дня ухвалення Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою чи з дня отримання Вищою радою правосуддя відповідного звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України до дня ухвалення Дисциплінарною палатою рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності, без урахування часу зупинення розгляду дисциплінарної справи.

88. Згідно з обставинами справи дисциплінарна скарга ОСОБА_3 на дії судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2 (вх. № К-3948/1/7-21) надійшла до Вищої ради правосуддя 28 серпня 2021 року.

89. Дисциплінарна скарга ОСОБА_4 на дії судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2 (вх. № К-4895/1/7-21) надійшла до Вищої ради правосуддя 28 вересня 2021 року.

90. Після відновлення розподілу між членами Вищої ради правосуддя дисциплінарних скарг, 07.11.2023 скарга ОСОБА_3 (вх. № К-3948/1/7-21) розподілена члену Вищої ради правосуддя Бондаренко Т.З., скарга ОСОБА_4 08.11.2023 розподілена члену Вищої ради правосуддя Бондаренко Т.З.

91. 18.03.2024 Першою дисциплінарною палатою ВРП розглянуто скаргу ОСОБА_4 на дії судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2 (вх. № К-4895/1/7-21) та прийнято рішення про відмову у притягненні судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

92. З наведеного вбачається, що розгляд дисциплінарних скарг ОСОБА_3 (вх. № К-3948/1/7-21) та ОСОБА_4 (вх. № К-4895/1/7-21) на дії судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2 здійснюється в межах процедури визначеної Регламентом і Законом №1798-VIII. Строки розгляду вказаних дисциплінарних скарг не порушено та позивачем не оспорюється.

93. Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

94. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

95. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

96. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду, тобто негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб`єктів владних повноважень.

97. При цьому, адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. При цьому відсутність порушення суб`єктивних прав особи, навіть у разі, коли рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень містять ознаки протиправності, унеможливлює досягнення завдань адміністративного судочинства.

98. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що розгляд скарг ОСОБА_3 (справа М-3948/48/7-21) та ОСОБА_4 (справа К-4895/1/7-2) щодо судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2 здійснюється відповідно до положень Регламенту Вищої ради правосуддя та Закону України «Про Вищу раду правосуддя». Проте, позивач наполягає на тому, що порушення його прав обумовлено тим, що розгляд відносно нього скарг відбувається з порушенням порядку хронології (тобто скоріше ніж скарги на інших суддів). Колегія суддів зазначає, що більш швидкий розгляд скарг на ОСОБА_2 ніж розгляд скарг на інших осіб не може вважатися негативним наслідком для позивача. Навпаки, можливо розглядати наявність порушеного права, у разі необґрунтовано тривалого розгляду скарги.

99. За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав вважати, що розгляд скарг відносно позивача швидше ніж розгляд скарг на інших осіб, є порушення прав позивача.

100. Надаючи правову оцінку доводам позивача щодо наявності дискримінації у спірних правовідносинах, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.

101. Відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

102. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» від 07 листопада 2013 року стверджується, що дискримінація означає поводження з особами в різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну мету або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.

103. За визначенням пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 06 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» (далі - Закон № 5207-VI) дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

104. Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

105. Відповідно до статті 24 Конституції України, статей 2, 7 Загальної декларації прав людини, статей 2, 26 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 2 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 14, стаття 1 Протоколу № 12 до Конвенції) необхідною підставою для встановлення факту дискримінації є обумовленість відмінного ставлення за певними ознаками.

106. Подібний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У протилежному випадку встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

107. Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою.

108. Суд зауважує, що у спірних правідносинах не вбачається наявність ознак, якими обумовлено відмінне ставлення до позивача, яке б порушувало його право на розгляд його справи порівняно з іншими особами, а більш скоріший розгляд справи не може вважатися проявом дискримінації відносно позивача.

109. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

110. Крім того, під час розгляду справи представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження у справі в частині визнання протиправними дій Вищої ради правосуддя мотивуючи його тим, що дії ВРП, які полягають у здійснення дисциплінарним органом дисциплінарного провадження щодо судді не можуть бути самостійним предметом судового оскарження, доки ВРП не прийме відповідне рішення, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати.

111. Згідно з положеннями статті 266 КАС України дії та бездіяльність Вищої ради правосуддя можуть бути самостійним предметом судового оскарження.

112. Колегія суддів зазначає, що у цій справі позивач оскаржує пункт 13.7 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням від 21.11.2023 № 1068/0/15-23 «Про затвердження Змін до Регламенту Вищої ради правосуддя». Дії членів ВРП, які оскаржує позивач, перебувають у причинно - наслідковому зв`язку, є похідними від вимог щодо оскарження п. 13.7 Регламенту ВРП та пов`язані між собою. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглядати такі вимоги одночасно, тому клопотання відповідача про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

113. На підставі наведеного, з урахуванням перевірених доводів, досліджених доказів та встановлених обставин у цій справі Верховний Суд уважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

VI. Судові витрати

114. За правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору за подання цього позову, відшкодуванню не підлягають.

115. Повний текст рішення виготовлено 24 травня 2024 року.

Керуючись статтями 241-243, 245, 246, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні клопотання Вищої ради правосуддя про закриття провадження у справі №990/337/23 в частині визнання протиправними дій Вищої ради правосуддя відмовити.

2. У задоволенні позову ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та нечинним пункту 13.7 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням від 21.11.2023 № 1068/0/15-23 та визнання протиправними дій відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Суддя-доповідач О. О. Шишов

Судді: М. М. Гімон

І. В. Дашутін

І. Я. Олендер

М.М. Яковенко