Справа № 347/647/24
Суддя: КІЦУЛА Ю. С.
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 347/647/24
Провадження № 2-а/347/17/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

секретаря с/з Мошулі Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що постановою ЕНА 1461513 від 17.02.2024 року поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області ОСОБА_2 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що 17 лютого 2024 року на трасі М19 (333 км), смт. Верхня Березовиця, керуючи транспортним засобом RENAULT ARKANA, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 80 км/год при дозволеній швидкості 50 км/год, чим порушив вимоги п.п. 12.9.6. п. Б ПДР України (перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху, передбачені знаками 3.29, 3.31, 30.3).

Позивач стверджує, що 17.02.2024 року дійсно був зупинений працівниками поліції в с. Верхня Березовиця. При спілкуванні з працівниками поліції, ОСОБА_1 повідомили, що останній перевищив швидкість, встановлену дорожніми знаками (пересувався зі швидкістю 80 км/год при дозволеній 50 км/год).

ОСОБА_1 заперечив такі звинувачення, оскільки рухався з дозволеною швидкістю в крайньому правому ряду, щоб не перешкоджати руху інших транспортних засобів, які з набагато більшою швидкістю рухалися трасою, обладнаною роздільним відбійником та двома полосами в одному (попутному) напрямку. Тим самим ОСОБА_1 намагався довести поліцейському, що не порушував правил дорожнього руху, тим паче, що, мабуть, десь на відстані приблизно 1-1,5 км до місця, в якому його зупинили, встановлено дорожній знак «Верхня Березовиця» (на білому фоні), а дещо вище від даного знаку на напрямку його руху - дорожній знак 5.76 (Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху).

Далі ОСОБА_1 попросили підійти до службового автомобіля поліції, де з приладом, схожим на той, яким вимірюють швидкість руху, стояв інший поліцейський. Він запропонував ознайомитися з показниками на тому приладі, однак позивач відмовився переглядати дані, які були отримані з порушенням імперативних положень, зазначених в статті 40 Закону України «Про національну поліцію».

ОСОБА_1 ствердив, що у його присутності ніхто з поліцейських не пропонував йому підписувати будь-який документ (постанову) і таку постанову ОСОБА_1 вперше побачив у конверті, який отримав 16 березня 2024 року. Від підпису про те, що йому роз`яснено права, ОСОБА_1 не відмовлявся, оскільки не було документа, на якому потрібно було розписатися. У тому разі, якщо би було правдою те, що ОСОБА_1 відмовився отримувати на місці постанову і також її підписувати (навіть щодо ознайомлення з правами і обов`язками), то поліцейські мали можливість надати докази таких дій з його боку, адже у них, з їх слів, працювали нагрудні камери. Тобто, на відео з камер було би видно, що вони пропонують на підпис якийсь документ, а позивач відмовляється це зробити. Такого не було і коли саме вони роздрукували оскаржувану постанову ОСОБА_1 не відомо.

ОСОБА_1 зазначив, що у конверті з постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності, яку він отримав 16.03.2024 року, будь-які матеріали справи відсутні, хоча п. 7 постанови (до постанови додаються) зазначено як додатки фото і відео з якогось приладу, який має номер 472632. У цій графі значиться абревіатура «НК». Позивач припустив, що це номер нагрудної камери одного з поліцейських. Проте, як додатки в листі не зазначені матеріали, отримані в протиправний спосіб з використанням приладу, який в постанові значиться як «TRUCAM LTI 20/20 ТС 000764.

Жодного із зазначених у постанові документів (фото чи відео), що засвідчують факт інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, до постанови не додано, що суперечить вимогам статті 251 КУпАП

Позивач також стверджував, що жодних знаків обабіч відтинку траси М19, де його зупинили працівники поліції, немає. Працівниками поліції не було роз`яснено позивачу прав та обов`язків передбачених ст. 268 КУпАП, та не роз`яснено право на правову допомогу.

З цих підстав, оскаржувану постанову, ОСОБА_1 просив скасувати та вирішити питання судових витрат.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача вимоги позову заперечив, та ствердив, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими що не підлягають задоволенню, обґрунтовуючи це тим, що лазерний вимірювач швидкості TruCam використовувався правомірно та пройшов повірку, сертифікат якої був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови, та стверджує, що даний прилад може використовуватися в ручному режимі.

На підтвердження своїх заперечень, викладених у відзиві, відповідач надав фото з приладу TruCам; копію сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 №UA-MI/1-2903-2012 копію сертифіката відповідності; копію листів ДП «Укрметртестстандарт»; експертний висновок.

У зв`язку з викладеним просив відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 03.04.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

За змістом ч. 5, ч. 7 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше, яке може бути подане відповідачем в строк для подання відзиву, а позивачем разом із позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії постанови ЕНА 1461513 від 17.02.2024 року поліцейським 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Пилипчуком Р. А. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с.32).

Зі змісту постанови, встановлено, що 17 лютого 2024 року на трасі М19 (333 км), смт. Верхня Березовиця, керуючи транспортним засобом RENAULT ARKANA, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 80 км/год при дозволеній швидкості 50 км/год, чим порушив вимоги п.п. 12.9.6. п. Б ПДР України (перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху, передбачені знаками 3.29, 3.31, 30.3).

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12.

Відповідно до сертифіката відповідності № UA.TR.001 22 054-20, прилад LTI 20/20 TruCam ТС008372 відповідає застосованим вимогам Технічного регламенту (а.с.50).

З листа ДП «Укрметртестстандарт» №22-38/49 від 01.10.2019 вбачається, що відрахування терміну, коли треба проводити періодичну повірку, здійснюється від року, зазначеного у додатковому метрологічному маркуванні (а.с.56).

В якості доказів перевищення швидкості позивачем, відповідач надав суду відповідне фото, на якому зафіксовано номерний знак транспортного засобу, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму. На фото зафіксовані час та дата вчинення відповідного правопорушення, а саме: «17.02.2024 15:06:06» (а.с.44).

Відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції видалені за термінами зберігання передбаченими наказами МВС України від 18.12.2018 року №1026, а відтак надати відеозаписи на яких зафіксовані обставини події з ОСОБА_1 , не можливо.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Пункт 12.9 б ПДР України встановлює, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частина перша статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.283 КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив швидкісний режим, визначений п. 12.9 б ПДР України, на 30 км/год (рухався зі швидкістю 80 км/год, при дозволеній 50 км/год)

За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказам, зокрема факт керування позивачем автомобілем у населеному пункті із швидкістю більше 50 км/год.

В оскаржуваній постанові відповідач покликався на фото порушення та відеозапис з НК 472632, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача - це відео здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruСam.

Однак на вимогу суду, відповідач не надав витребовувані відеозаписи, ствердивши, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції видалені за термінами зберігання передбаченими наказами МВС України від 18.12.2018 року №1026.

При цьому будь якого доказу, як то акту знищення, представником відповідача до відзиву на позовну заяву не додано.

Оскаржувана постанова, не містить інформації про докази, якими підтверджуються обставини стосовно розміщення в смт. Верхня Березовиця дорожнього знаку 3.31. лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму. Відповідачем доказів з даного приводу також не надано.

Оскільки відповідачем не надано доказів відеофіксації, суд позбавлений можливості з`ясувати чи було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП, в т.ч. право на правову допомогу, чи виносилася постанова в його присутності.

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З вказаної норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, чиї рішення, дії чи бездіяльність оскаржуються, доки відповідач не спростує їх.

Тому посилання відповідача на те, що докази в оскаржуваній справі про адміністративне правопорушення не збереглися (знищені), не звільняє відповідача від обов`язку доведення правомірності свого рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови повинен відповідали вимогам, передбаченим ст. 283 і КУпАП. В ній повинні бути докази на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі N 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, оскільки в матеріалах справи відсутні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази про їх вчинення.

В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів: п. 45 Рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011 р.; п. 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Огороднік проти України" від 05.05.2015 р.; п. 52 Рішення ЄСПЛ у справі "Єрохін проти України" від 15.02.2013 р.

Водночас, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути доказом вчинення особою правопорушення. Вона є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому має передувати фіксування цього правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Вищезазначене твердження узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі N 357/10134/17.

Сама по собі постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, не дає підстав стверджувати про порушення позивачем Правил дорожнього руху України в той день, час та місці, оскільки зазначені обставини не знайшли підтвердження під час розгляду справи.

Отже, суд дійшов висновку, що постанова винесена без достатніх підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи, що виключає її законність.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Як зазначено в частинах другій та шостій статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу правопорушення.

За встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1461513 від 17.02.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. слід скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Щодо розподілу судових витрат.

За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 139, 242-246, 262, 286, 293, 295 КАС України, суд ,-

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1461513 від 17.02.2024 року - скасувати, провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Тернопільській області (46003, м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24, ) на користь ОСОБА_1 (с. Розтоки, Косівського району, Івано-Франківської області, РНОКПП НОМЕР_2 ) 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок у відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 24 травня 2024 року.

Суддя Ю. С. Кіцула