Справа № 160/1935/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2024 рокуСправа №160/1935/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Скоробогатько Володимир Юрійович, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Скоробогатько Володимир Юрійович, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/1935/24 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Позовна заява не відповідала вимогам, установленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), тому ухвалою суду від 29.01.2024 була залишена без руху, з наданням позивачу строку для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали суду від 29.01.2024, від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено уточнений адміністративний позов, в якому позивач просить суд:
визнати дії командира військової частини НОМЕР_1 протиправними, у зв`язку з відмовою у задоволенні рапорту позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, згідно з абз. 12 п.п. г, п. 2, ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»;
зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 погодити рапорт позивача, старшого солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з перебуванням на утриманні ОСОБА_1 трьох і більше дітей віком до 18 років, згідно з абз. 12 п.п. г, п. 2, ч.4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», призваного під час мобілізації, шляхом видачі наказу про виключення старшого солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Також до заяви про усунення недоліків адвокатом позивача долучено копію листа ВЧ НОМЕР_1 від 05.01.2023, копію рапорту ОСОБА_2 та копію ордера.
Проте, позивачем було усунуто не всі недоліки позовної заяви, про які вказував суд в ухвалі від 29.01.2024, а саме не надано доказів надіслання позовної заяви з додатками листом з описом вкладення відповідачу.
У зв`язку з цим, ухвалою суду від 06.02.2024 продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, які зазначені в ухвалі суду від 29.01.2024, шляхом надання до суду доказів надіслання відповідачу позовної заяви з додатками листом з описом вкладення; встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії цієї ухвали.
На виконання вимог ухвали суду від 06.02.2024, від представника позивача 13.02.2024 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи, з якого видно, що позивачем недоліки позовної заяви були виправлені.
Позовні вимоги у цій справі обгрунтовані тим, що позивач, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», був призваний на військову службу, та зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби в запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і ібльше дітей віком до 18 років. У відповідь на рапорт відповідач листом від 05.01.2023 №58 повідомив позивача про те, що для того, щоб звільнитись з військової служби позивачу необхідно підтвердити факт утримання трьох дітей у судовому порядку. Для цього необхідно звернутись до районного, районного у місті, міського або міськрайонного суду із заявою про встановлення факту перебування фізичних осіб на утриманні. Вважаючи, що має право на звільнення з військової служби під час воєнного стану, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 15.02.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
22.03.2024 до суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач указує, що вимоги позивача відповідач не визнає, як такі, що є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству. Відповідач зазначає, що позивачем неодноразово подавався рапорт з приводу його звільнення з військової служби через перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років. До рапорту позивач долучив свідоцтва про народження трьох неповнолітніх дітей своєї дружини від першого шлюбу. Втім, жодних доказів, згідно з якими можливо було б вважати, що зазначені діти перебувають на утриманні позивача додані не були. Позивачу було надано обгрунтовану відповідь, в якій зазначалось, що його рапорт задоволенню не підлягає та було рекомендовано звернутись до суду з питання встановлення факту перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років. Відповідачу відомо, що з зазначеного питання позивач звернувся до Криничанського районного суду Дніпропетровської області та судом відкрито провадження, рішення у цій справі станом на час подачі відзиву не прийнято. З огляду на викладене, відповідач уважає, що будь-яких протиправних дій зі сторони командування Військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача допущено не було.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_1 (позивач), відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», був призваний на військову службу, та зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Про наведене вище свідчить військовий квиток позивача, копія якого надана до матеріалів справи.
Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби в запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
У відповідь на рапорт відповідач листом від 05.01.2023 №58 повідомив позивача про те, що для того, щоб звільнитись з військової служби позивачу необхідно підтвердити факт утримання трьох дітей у судовому порядку. Для цього необхідно звернутись до районного, районного у місті, міського або міськрайонного суду із заявою про встановлення факту перебування фізичних осіб на утриманні.
Вважаючи, що має право на звільнення з військової служби під час воєнного стану, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спіним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч.1 ст.2 Закону №2232).
Згідно з ч.3 ст.2 Закону №2232, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232 визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Станом на час розгляду справи воєнний стан не скасований і продовжує свою дію.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543), мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України був виданий Указ від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Як установив суд, позивач, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», був призваний на військову службу.
Згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХІV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Згідно зі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення). Цим Положенням також регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Згідно з п.п.2 п.225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється, під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, зокрема, передбачених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшин) включно за всіма підставами командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Порядок звільнення, регламентований п.233 Положення, яким, зокрема, установлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення).
Суд установив, що 10 червня 2022 року ОСОБА_1 (позивач) уклав шлюб з ОСОБА_3 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_4 ), що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.
Відповідно до свідоцтв про народження, копії яких надані до матеріалів справи, ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_8 .
18.10.2023 Криничанською селищною радою прийнято рішення №276 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3
13.12.2023 Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Криничанської селищної ради Дніпропетровської області складений акт №283 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства / фактичного місця проживання особи.
У цьому акті вказано, що за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживають ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 (позивач).
До матеріалів справи надано довідку від 05.12.2023 №254/23, яка видана Криничанським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_9 , яка мешкає по АДРЕСА_1 , в тому, що вона з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_8 , який мешкає в м. Дніпро Дніпропетровської області, на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до суду звернулась 13 червня 2014 року. Ухвалою суду від 04 липня 2014 року позовну заяву ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів залишено без розгляду. ОСОБА_8 мешкає в м. Дніпро Дніпропетровської області, тому ОСОБА_9 мала право звернутись з таким позовом до суду за місцем його проживання.
Позивач звернувся з рапортом до відповідача, в якому просив звільнити його зі служби в запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме через перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Листом від 05.01.2023 №58 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення рапорту.
Так, згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Відповідно до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 268 СК України).
Що стосується обставин цієї справи, суд зазначає, що наведений вище рапорт не містить дати його складання та подання до військової частини. Позивач у рапорті указав, що до нього додані відповідні документи та копії документів.
Проте з рапорту не видно, які саме документи та їх копії були надані відповідачу.
При цьому, відповідь на рапорт позивача була надана відповідачем 05.01.2023. Копію цієї відповіді позивач приєднав до позовної заяви.
З огляду на викладене, суд зазначає, що рапорт був поданий позивачем до 05.01.2023.
Водночас, документи, на які позивач посилається на підтвердження підстав для звільнення з військової служби і, які позивач надав до матеріалів справи, а саме акт від 13.12.2023 №283 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства / фактичного місця проживання особи, рішення від 18.10.2023 №276 Криничанської селищної ради про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, довідка від 05.12.2023 №254/23, яка видана Криничанським районним судом Дніпропетровської області, складені вже після того, як на рапорт позивача була надана відповідь військовою частиною.
Таким чином, суд дійшов висновку, що вказані документи не були предметом розгляду у військовій частині під час вирішення обставин звільнення відповідача з військової служби на підставі його рапорту.
Іншого рапорту, ніж той, який був наданий позивачем до матеріалів справи, в справі відсутній.
Отже, станом на час розгляду рапорту позивача 05.01.2023 у відповідача були відсутні документи, які можуть бути прийняті як докази на підтвердження права позивача на звільнення з військової служби під час воєнного стану з підстав перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Водночас, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість у цьому випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами доводи на обґрунтування підстав для звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає, що позовні вимоги у цій справі є такими, що задоволенню не підлягають.
Поряд з цим, позивач не позбавлений права на звернення до військової частини з рапортом про звільнення з військової служби з наданням належних доказів для підтвердження підстав для такого звільнення.
З огляду на положення ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 .

Суддя Н.В. Кучугурна