Справа № 359/2018/24
Суддя: Яковлєва Л. В.
Дата ухвалення: 2024-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/359/27/2024
Справа № 359/2018/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 травня 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомленням учасників справи без технічної фіксації справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції України, третя особа: поліцейський 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області капітан поліції Чалюк Максим Андрійович про скасування постанови по справі про адміністративне право-порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2024 року від ОСОБА_1 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява, якою просить : визнати дії поліцейського 1 взводу, 1 роти, 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області, капітана поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови про накладення адміністратив-ного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1442760 від 15 лютого 2024 року, і накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн. за порушення ч. 10 ст. 121 КУпАП незаконними; визнати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксо-ване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1442760 від 15 лютого 2024 року протиправноюта скасувати її, стігнути понесені судові витрати в розмірі 605,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 лютого 2024 року в 06 год. 55 мін 37 сек. в Чернігівській області, Чернігівського району, с. Кіпті, дорога М-01, 97 км. поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області, капітаном поліції Чапюк М.А., винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач, керуючи транспортним засобом RENAULT MEGANE, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 15 лютого 2024 року о 06:30 год. перевозила дитину зростом 142 см., у транспортному засобі без використання дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього ТЗ, чим порушила п. 21.11. б ПДР - порушення правил перевезення дітей, що не досягли 12 років без ременя безпеки, за що передбачена відповідальність ч. 10 ст. 121 КУпАП. Позивач вважає вказанупостанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху вона не порушувала, а дії працівника патрульної поліції ОСОБА_2 , при її винесенні, є протиправними, з огляду на наступне. Так, працівник патрульної поліції ОСОБА_2 порушив процедуру складання постанови, оскільки позивач декілька разів наголошувала що їй потрібно з дитиною пройти в укриття, також постанова складена працівником поліції без присутності ОСОБА_1 , працівником поліції не надано відеозапис з камер на ознайомлення. Крім того, позивач стверджує, що дитина спала на задньому сидінні і тільки після зупинки її транспортного засобу прокинулась та пересіла на переднє пасажирське сидіння автомобіля. Враховуючи, вищевикладене ОСОБА_1 вважає вищевказану постанову незаконною та протиправно, а тому просить суд її скасувати.

Ухвалою суду від 03 квітня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Крім того, залучено до участі у справі в якості третьої особи поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області капітана поліції ОСОБА_2 .

05 травня 2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_3 , яким представник заперечував проти задоволення адміністративного позову, оскільки твердження позивача викладені у позові є необґрунтованими та хибними виходячи з наступного. 15 лютого 2024 року о 06 год. 30 хв. на а/д М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, с.Кіпті, Чернігівської області, 97 км, поліцейським було зупинено транспорт-ний засіб марки Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача. Зупинка транспортного засобу була здійсненна на підставі п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме, була зумовлена технічним станом (у транспортного засобу, яким керувала позивач, не працювала права фара в режимі ближнього світла). Після зупинки транспортного засобу, поліцейський підійшов до водія, представився, повідомив причину зупинки та на законну вимогу, відповідно п. 2.4 а) ПДР, попросив пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР. Також після зупинки транспортного засобу позивача, поліцейськими було виявлено, що в транспортному засобі перебуває дитина, зріст якої був явно меншим 150 см та яку водій перевозила на передньому пасажирському сидінні транспортного засобу без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристібнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушила вимоги п. 21.11 б) ПДР. Водію було повідомлено, що за вчинене нею правопорушення передбачена адміністра-тивна відповідальність за ч. 10 ст. 121 КУпАП та в подальшому за порушення п. 21.11 б) ПДР відносно ОСОБА_1 було винесено оскаржувану постанову серії ЕНА № 1442760 від 15 лютого 2024 року. Крім того, відеозаписом зафіксовано, як під час спілкування інспектор звернув увагу, що на передньому сидінні автомобіля знаходиться малолітня дитина, яка не перебуває в дитячій утримуючій системі. На питання інспектора про вік та зріст дитини, ОСОБА_1 повідомила, що дитині 10 (десять) років, а її зріст 142 см. Поліцейський повторно перепитав, чи не вище дитина за 150 см, позивач ствердно підтвердила, що дитина має зріст 142 см. Інспектор повідомив позивачу, що дитину з таким зростом перевозити без використання дитячих утримуючих систем заборонено. Зважаючи на це, поліцейський взводу №1 роти №1 БУПП в Чернігівській області ДПП Чалюк М.А., під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідаль-ності ОСОБА_1 та винесення постанови серії №1442760 від 15 лютого 2024 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, а винесена постанова повністю відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичніобставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнає-ться протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306.

Судом встановлено, що 15 лютого 2024 року поліцейський взводу №1 роти №1 БУПП в Чернігівській області ДПП Чалюк М.А. виніс постанову про накладення адміністратив-ного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1442760, якою наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП.

Зі змісту даної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом RENAULT MEGANE, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 15. Лютого 2024 року о 06:30 год. перевозила дитину зростом 142 см., у транспортному засобі без використання дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього ТЗ, чим порушила п. 21.11. б ПДР - порушення правил перевезення дітей, що не досягли 12 років без ременя безпеки, чим порушила п. 21.11.б ПДР України.

Відповідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністра-тивне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ч.10 ст.121 КУпАП, порушення правил перевезення дітей тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.21.11.б ПДР України дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу.

Відповідності ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно положень п. 8 ч. 1 ст. 23 цього Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністра-тивні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На підставі ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 10 ст. 121 цього Кодексу.

За правилами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністра-тивного позову.

За змістом ч. 1 ст. 75 та ч. 1 ст. 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами ч. 1, 2 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Згідно п.7 оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення в графі «до постанови додаються» зазначено відео з бодікамери п/в 472735.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що під час зупинки автомобіля на передньому пасажирському сидінні знаходилась дитина, яка лежала та не перебувала в дитячій утримуючій системі. Під час розмови поліцейського з позивачем ОСОБА_1 дитина лежала, спинка крісла була нахилена назад. На запитання поліцейського позивач повідомила про вік і зріст дитини.

Вищевказані докази в їх сукупності, свідчать про те, що позивач, керуючи автомобілем марки RENAULT MEGANE, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 15 лютого 2024 року о 06:30 год. Дійсно перевозила дитину зростом 142 см., у транспортному засобі без використання дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього ТЗ.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупність, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Інші доводи позивача, в межах наданих доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунту-вання, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до вимог п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністра-тивний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1442760 від 15 лютого 2024 року, складена повноважною особою, за своєю формою та змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення в межах санкції, передбаченої ч.10 ст.121 КУпАП.

Тому, приймаючи вказану постанову поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з цим, враховуючи ту обставину, що в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, тому суд вважає, що відсутні й правові підстави для стягнення з Департаменту патрульної поліції понесених нею судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух», ч.1 ст.8, п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», ч.2 ст.122, ч.1 ст.222, ст.251, ст.252, ст.280 КУпАП, ч.1 та ч.2 ст.77, ч.1 ст.139, ч.1 ст.205, п.2 ч.1 ст.241, ч.1-ч.2 ст.243, ст.244-246, п.1 ч.3 ст.286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції України, третя особа: поліцейський 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області капітан поліції Чалюк Максим Андрійович про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Яковлєва Л.В.