Справа № 140/36605/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/36605/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання дій протиправними щодо відмови у задоволенні заяви від 31.10.2023 про виплату грошового забезпечення та інших виплат загиблого сина ОСОБА_2 та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу належне грошове забезпечення, в тому числі одноразові та додаткові види грошового забезпечення загиблого сина ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до розділу п.1 розділу XXX «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженим наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок №260) у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

Вона є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і відповідно до вказаної норми має право на отримання грошового забезпечення загиблого сина за наявності для цього підстав.

04.07.2023 позивач звернулась із заявою про виплату належних військовослужбовцю на день смерті виплат, однак у цьому їй було відмовлено у зв`язку з наявністю у військовослужбовця сина. В подальшому 31.10.2023 вона повторно звернулась до відповідача із даною вимогою із долученням заяви сина про відмову у виплаті грошового забезпечення. Проте листом від 13.11.2023 №11577 відповідач відмовив у виплаті, з підстав наявності у ОСОБА_2 сина. При цьому, позивач звертає увагу, що відповідач відмовив у виплаті даних сум і сину позивача, мотивуючи це тим, що останній з батьком не проживав.

За таких обставин, позивач вважає протиправними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини, дії відповідача щодо відмови їй у виплаті належних, але не отриманих на день смерті військовослужбовцем всіх видів грошового забезпечення. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач заявлених позовних вимог не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що Порядком №260 чітко передбачено, за яких умов батьки загиблого військовослужбовця можуть отримати належне йому на день смерті грошове забезпечення. Зокрема, такими умовами є не перебування останнього в шлюбі та відсутності дітей. Зважаючи на наявність у військовослужбовця сина, підстави для виплати позивачу належних ОСОБА_2 сум грошового забезпечення матері відповідно до Порядку №260 відсутні.

Тому, враховуючи наведене, відповідач вважає, що ним правомірно було відмовлено позивачу у виплаті належних військовослужбовцю на день смерті всіх видів грошового забезпечення.

У відповіді на відзив представник позивача ще раз наголосила на підставності заявлених вимог.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив військову службу в Збройних Силах України на особливий період військового стану у складі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 № 42 (а. с. 60).

ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовець ОСОБА_2 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 03.07.2023 (а.с.15), лікарським свідоцтвом про смерть №528 від 29.06.2023 (а.с.16-17).

Відповідно до довідки РЖКП №1 м. Ковеля, ОСОБА_2 з 08.08.2010 по 27.06.2023 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , та склад сім`ї складала мати - ОСОБА_1 (а.с.18).

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 21.11.1974 вбачається, що батьками ОСОБА_2 є мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_3 (а.с.13).

ОСОБА_3 помер у 2010 році, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 08.06.2010 (а.с.14).

04.07.2023 позивач звернулась із заявою до відповідача про виплату належного її сину на день смерті грошового забезпечення (а.с.12).

Листом від 22.09.2023 №10024 Військова частина відмовила позивачу у виплаті належних військовослужбовцю у зв`язку з наявністю в останнього сина ОСОБА_4 (а.с.19-20).

Син військовослужбовця ОСОБА_4 04.07.2023 (свідоцтво про народження НОМЕР_4 від 01.03.201995) (а.с.22) також звернувся із заявою до відповідача про виплату належних сум після смерті батька (а.с.21).

Відповідач листом від 22.09.2023 №10032 відмовив ОСОБА_4 у виплаті належних його батьку сум з тих підстав, що він є повнолітнім та проживає окремо (а.с.25-26).

На момент смерті ОСОБА_2 , він був не одружений, що підтверджується відповідними свідоцтвами про розірвання шлюбу (а.с.27-28).

31.10.2023 позивач повторно звернулась із заявою до відповідача про виплату сум грошового забезпечення її сина ОСОБА_2 (а.с.31). До вказаної заяви долучено заяву сина про відмову в отриманні належних його батьку сум грошового забезпечення (а.с.32).

Листом від 23.11.2023 №11577 відповідач відмовив позивачу у виплаті належних суму зв`язку з наявністю у померлого військовослужбовця сина ОСОБА_4 (а.с.33-34).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-XІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частинами 2-4 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Абзацом 4 частини 6 статті 9 даного Закону визначено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Пунктом 3 Постанови КМ України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) визначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Розділом ХХХ Порядку №260 регламентовано виплата грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХ Порядку №260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Як вбачається із пункту 2 розділу ХХХ Порядку №260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Із листа відповідача № 5014 від 24.05.2024 (а.с.69) вбачається, що на момент смерті ОСОБА_2 йому було нараховано грошове забезпечення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік на загальну суму 24762,26 грн.

У даному випадку спірним є можливість отримання нарахованого, але не виплаченого грошового забезпечення матір`ю померлого за обставин, що склалися у цій справі.

Слід зазначити, що відповідачем не заперечується право матері чи сина військовослужбовця на отримання належного, але невиплаченого на день смерті грошового забезпечення. Однак, заперечується можливість за цих фактичних обставин, здійснити її виплату на підставі Порядку №260.

З цього приводу суд зазначає, що вищевказаними нормативними актами, а саме Законом №2011-ХІІ та пунктами 1, 2 розділу ХХХ Порядку №260 встановлено особливий (спрощений) порядок, умови та черговість членів сім`ї загиблого військовослужбовця, які мають право на отримання належних останньому, однак не отриманих на момент смерті виплат грошового забезпечення, у тому числі одноразових додаткових виплат.

Лише при наявності вказаних, у даних нормативних актах, умов таке грошове забезпечення може бути виплачено військовою частиною членам сім`ї військовослужбовця.

Так, першочергове право на отримання грошового забезпечення має дружина загиблого, і лише в разі її відсутності повнолітні діти, які проживали разом з загиблим військовослужбовцем за його життя.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на момент смерті був не одруженим та неповнолітніх дітей не мав.

Відтак, виходячи із вищевказаних норм законодавства, право на отримання грошового забезпечення може бути виплачено іншим особам в порядку черговості. Зокрема, це повнолітні діти або батьки померлого військовослужбовця.

При цьому, для отримання грошового забезпечення повнолітніми дітьми, повинна бути дотримана умова, а саме: проживання з батьком.

Як вбачається із матеріалів справи, у військовослужбовця ОСОБА_2 є повнолітній син ОСОБА_4 1995 року народження, який з батьком не проживав та був зареєстрований за іншою адресою, що підтверджується відповідною довідкою про реєстрацію місця проживання.

За таких умов, права на отримання грошового забезпечення після смерті батька відповідно до частини 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ та пункту 1 розділу ХХХ Порядку №260 він не має.

Що стосується права матері на отримання грошового забезпечення, то суд вказує на наступне.

Право батьків військовослужбовців отримати відповідне грошове забезпечення після смерті військовослужбовця у них виникає за умови, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

Як вбачається із матеріалів справи, у померлого ОСОБА_2 є повнолітній син, який в силу закону має право на отримання коштів, належних батьку в порядку спадкування.

Тому, враховуючи вищевказане та відсутності у позивача умов, визначених частиною 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ та пункту 1 розділу ХХХ Порядку №260, а саме: наявністю дитини у померлого ОСОБА_2 , суд вважає правомірною відмову відповідача у виплаті ОСОБА_1 належного, але не отримане військовослужбовцем до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув) відповідно пункту 1 розділу ХХХ Порядку №260.

З приводу можливості отримання вказаного грошового забезпечення, то суд зазначає наступне.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1227 ЦК України суми заробітної плати (грошового забезпечення), пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті військовослужбовця ОСОБА_2 в нього був повнолітній син, та матір 1936 року народження, з якою він разом проживав. Тобто, в розумінні норм ЦК України вони є спадкоємцями першої черги та мають рівні права на отримання спадщини по закону.

Підсумовуючи вищевказане, враховуючи вимоги статей 1218, 1227, 1261 ЦК України та те, що кошти на момент смерті військовослужбовця були нараховані, однак не виплачені, суд констатує, що позивач має право на їх отримання в порядку спадкування.

Зважаючи на вищевказане в задоволені позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк