Справа № 569/354/23
Суддя: Ковальов І. М.
Дата ухвалення: 2024-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/354/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до Рівненського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства звернулась ОСОБА_1 у якому просить суд визнати неправомірним та скасувати рішення Рівненського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Рівненській області від 21 грудня 2022 року за №39 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові засідання у даній адміністративній справі призначались неодноразово, зокрема:

ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2023 року прийнято даний адміністративний позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 12 год. 00 хв. 04 липня 2023 року.

04 липня 2023 року судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача адвоката Цибульського В.В. у зв`язку з зайнятістю ним в інших судових засіданнях (заява про участь в судовому засіданні на 04 липня 2023 року в режимі відеоконференції надійшла 30 червня 2023 року);

ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 липня 2023 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Цибульського В.В. та доручено Дарницькому районному суду м.Києва забезпечити проведення судового засідання по даній справі в режимі відео конференції в приміщенні цього ж суду, з участю у ній представника позивача адвоката Цибульського В.В. на 28 липня 2023 року;

28 липня 2023 року судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача адвоката Дупака В.Г. та неявкою представника позивача адвоката Цибульського В.В., винесено ухвалу, якою доручено Дарницькому районному суду м.Києва забезпечити проведення судового засідання по даній справі в режимі відео конференції в приміщенні цього ж суду, з участю у ній представника позивача адвоката Цибульського В.В. на 22 вересня 2023 року;

22 вересня 2023 року судове засідання не відбулось у зв`язку з клопотанням представника позивача адвоката Цибульського В.В. (зайнятість адвоката в іншому судовому процесі); винесено ухвалу, якою доручено Дарницькому районному суду м.Києва забезпечити проведення судового засідання по даній справі в режимі відео конференції в приміщенні цього ж суду, з участю у ній представника позивача адвоката Цибульського В.В. на 10 жовтня 2023 року;

10 жовтня 2023 року судове засідання не відбулося, винесено ухвалу про обов`язкову явку представника позивача адвоката Цибульського В.В. в судове засідання на 30 жовтня 2023 року;

30 жовтня 2023 року, в судовому засіданні за участю позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Дупака В.Г., представника третьої особи Тітковець Ж. було задоволено клопотання представника позивача та зупинено провадження у даній адміністративній справі до набрання законної сили рішенням по справі №569/351/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яка перебуває у провадженні судді Рівненського міського суду Рівненської області;

29 березня 2024 року в судове засідання позивач та її представники не з`явились. Про день та час розгляду справи позивач повідомлялась завчасно та належним чином судовою повісткою рекомендованим листом, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про отримання судової повістки на 29.03.24 р. на 09-00 год. рекомендованим листом особисто під розписку 12 березня 2024 року (повідомлення повернуто на адресу суду 14.03.24). Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення судового розгляду справи ні позивач до суду не подавала. Натомість представник позивача адвокат Дупак В.Г. подав клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні;

ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2024 року відновлено провадження у даній адміністративній справі з викликом сторін на 10 квітня 2024 року;

10 квітня 2024 року представник позивача адвокат Дупак В.Г. подав до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що його завчасно не було повідомлено про день та час судового розгляду справи (при цьому зазначив у заяві, що про дату судового засідання 10 квітня 2024 року його повідомила довірителька) і крім того, він зайнятий в невідкладних слідчих діях по кримінальному провадженню;

20 травня 2024 року представник позивача адвокат Дупак В.Г. подав до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що він зайнятий в затриманні особи, а тому просить судове засідання відкласти.

При цьому, жодного разу представники позивача, адвокати Цибульський В.В. та Дупак В.Г. не подали до суду належним чином засвідчені письмові докази того, що вони дійсно зайняті в інших судових засіданнях, і не можуть з`явитися на розгляд даної адміністративної справи. Дати судових засідань узгоджувались з усіма учасниками судового процесу, які з`являлись в судові засідання, а самі судові засідання призначались заздалегідь. Крім того, сама позивач в судові засідання не з`являлась, хоча судові повістки отримувала особисто рекомендованими листами.

Вказані обставини, судом розцінюються як навмисне затягування розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

В судове засідання третя особа повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення судового розгляду справи до суду не подавав.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 являється громадянкою російської федерації, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні паспортом № НОМЕР_1 виданим 02 листопада 2018 року мвд 61016.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 02 квітня 2021 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка російської федерації зареєстрували шлюб 02 квітня 2021 року, про що 02 квітня 2021 року складено відповідний актовий запис №441. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_3 , дружини ОСОБА_4 .

З дослідженої в судовому засіданні посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 № НОМЕР_3 виданої 26.04.2021 орган, що видав 5601 вбачається, що у посвідці визначено дату закінчення строку дії 25.04.2022.

В судовому засіданні було встановлено, і вказаної обставини ні позивач ні її представники не спростували, позивачка ОСОБА_1 повторно із заявою щодо продовження терміну перебування та обміну посвідки на тимчасове проживання до УДМС у Рівненській області не зверталася. При цьому, проігнорувавши надіслане 10 листопада 2022 року за адресою її місця проживання повідомлення про необхідність протягом 30 календарних днів, починаючи з 09 листопада 2022 року звернутися за обміном посвідки до територіальних підрозділів УДМС у Рівненській області, у зв`язку із прийнятими Постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 01.11.2022 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» зі змінами.

Після закінчення вказаної у повідомленні дати, а саме 09 грудня 2022 року строк закінчення дозволеного терміну перебування та закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання), позивачка ОСОБА_1 , за межі України не виїхала, та в свою чергу вважається такою, що порушила правила перебування в Україні та знаходиться в державі на нелегальному положенні.

Письмових доказів звернення до УДМС у Рівненській області з питань продовження строку передування на території України ні позивачка ОСОБА_1 , ні її представники, як до адміністративного позову, так і під час судового розгляду справи по суті, не надали. Тобто, позивачка заходів щодо легалізації свого перебування на території України не вжила та продовжує ухилятися від виїзду з території держави у встановлені законом строки.

З дослідженої в судовому засіданні постанови про адміністративне стягнення серії ПН МРВ №000564 від 21 грудня 2022 року винесеної уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України, Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, заступником начальника відділу Рябчук О.П. розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , не працює, про порушення ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року та на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МРВ № 000564 від 21.12.2022 року, який складено ОСОБА_5 провідний спеціаліст, установив(ла): 21 грудня 2022 року о 12:20 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка порушила правила перебування в Україні з 09.12.2022 і ухилилася від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, що є порушенням ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_2 . Обставини, що пом`якшують відповідальність: відсутні; обставини, що обтяжують відповідальність: відсутні. Що є порушенням ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 203 КУпАП. Ураховуючи викладене, обставини та матеріали справи, а також вимоги законодавства, ПОСТАНОВИВ(ЛА): Відповідно до частини 1 статті 203 КУпАП накласти на ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи: не працює, посада: не працює, адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2040,00 гривень (дві тисячі сорок грн. нуль коп.). Копію постанови отримано 21.12.2022 ОСОБА_1 (особистий підпис особи). Постанова виконана 21.12.2022, штраф сплачено, квитанція №94377449.

У своїх письмових поясненнях від 21.12.2022 року позивачка ОСОБА_1 , зазначає, що примусове повернення до рф не буде становити для мене реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню». Вона прибула на територію України 12.08.2021 через КПП «Гоптівка» за паспортом 759536717. Прибула у приватних справах до гр.України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 26.04.2021 була документована посвідкою на тп НОМЕР_3 дійсна до 25.04.2022 видана 5601. Вчасно не звернулася за обміном посвідки на тп у зв`язку з відсутністю володіння інформації про терміни обміну. Повідомлення про термін звернення для обміну посвідки було надіслане за адресою фактичного проживання гр. ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . вчасно не покинула територію України у зв`язку з незнанням термінів. На поясненнях міститься особистий підпис ОСОБА_1 .

З дослідженого в судовому засіданні Рішення №39 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства російська федерація, ОСОБА_1 , 15-10-2000, дата рішення 21-12-2022 року, АДРЕСА_2 , вбачається, що рішення винесено провідним спеціалістом ОСОБА_6 за результатами розгляду матеріалів щодо громадянина(ки) ОСОБА_1 , установлено: громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснила в`їзд в Україну 12 серпня 2021 року через КПП «Гоптівка» за паспортом НОМЕР_1 від 02.11.2018 року. Приїхала в Україну у приватних справах до громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 26.04.2021 була документована посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_3 терміном дії до 25.04.2022. Рівненським МВ УДМС у Рівненській області на адресу фактичного проживання іноземки: АДРЕСА_1 було надіслано повідомлення №5610.2-1375/5610.1-22 від 10.11.2022 про необхідність обміну посвідки на тимчасове проживання. Однак, іноземка за обміном посвідки вчасно не звернулася та територію України вчасно не залишила (09 грудня 2022 року закінчився дозволений строк перебування громадянки ОСОБА_1 на території України), чим порушила законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. 21.12.2022 ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП (протокол МРВ 000564) та на неї накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2040 гривень. Під час вирішення питання про примусове повернення громадянки російської федерації ОСОБА_1 встановлено, що іноземка не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть були примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Ураховуючи вищевикладене, з метою забезпечення виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено: примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина(ку) російської федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобов`язати її покинути територію України у термін до 19-01-2023 року. Зазначене рішення може бути оскаржене в суді. Громадянці російської федерації ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 --- повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадянського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні прийнято рішення про моє примусове повернення. Я зобов`язуюсь не пізніше 19-01-2023 року залишити територію України. З вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк ознайомлений(а). 21.12.2022 (особистий підпис ОСОБА_1 ). Перекладач не потребує (особистий підпис ОСОБА_1 ).

Вказані пояснення повністю спростовують зазначені в адміністративному позові обставини, а саме, що позивачка не отримувала пояснення щодо обміну посвідки; неодноразово зверталася як у телефонному режимі так і особисто до паспортного сервісу з метою оформлення обміну посвідки (а.с.2). Саме дані обставини приймаються судом як достовірні пояснення позивачки дані нею з приводу вищезазначеного оскаржуваного рішенні.

22 грудня 2022 року відповідне повідомлення щодо рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 --- (зазначена особа зобов`язана залишити територію України до 19-01-2023 року) було направлено прокуророві керівнику Рівненської окружної прокуратури.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2024 року по справі №569/351/23 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про скасування постанови Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України про накладення адміністративного стягнення від 21 грудня 2022 року ПРМРВ №000564 відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2024 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2024 року у справі № 569/351/23 залишено без змін.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, продовження строку їх перебування на території України регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI).

Вказаним законом передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 9 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ст.17 Закону № 3773-VI іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (далі Порядок №150).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до пункту 5 Порядку №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Отже, законність перебування на території України громадян російської федерації та осіб без громадянства обчислюється з урахуванням вимог Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150.

Відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України і урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України та російської федерації від 16.01.1997, громадяни російської федерації мали право перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів.

Відповідно до пп. 1 п. 6, п. 7, п. 8 Порядку №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.

Рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

В судовому засіданні було встановлено належними та допустимими доказами ті обставини, що позивачка є громадянкою російської федерації, яка 12 серпня 2021 року через КПП «Гоптівка» за паспортом 759536713 від 02.11.2018 року прибула в Україну у приватних справах до громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 26.04.2021 була документована посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_3 терміном дії до 25.04.2022. У передбачений законодавством строк, повторно із заявою щодо продовження терміну перебування та обміну посвідки на тимчасове проживання до УДМС у Рівненській області не зверталась, незважаючи на надіслане та отримане нею повідомлення (як зазначено в особистих поясненнях позивачки від 21.12.2022 року) повідомлення про необхідність протягом 30 календарних днів, починаючи з 09.11.2022 звернутися за обміном посвідки до ТП УДМС у Рівненській області, у зв`язку з прийнятими Постановою КМУ №1232 від 01.11.2022 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» із змінами.

Судом встановлено, що позивачка з початку впровадження воєнного стану в Україні - 24 лютого 2022 року, по день розгляду справи в суді проживає за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому, під час розгляду справи не встановлено обставин, які б вказували на те, що в період часу з квітня 2022 року по грудень 2022 року позивачем вчинялись активні дії спрямовані на легалізацію свого перебування на території України, зокрема, подання заяв про продовження терміну перебування на території України, про набуття громадянства чи про отримання статусу біженця, звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини чи до інших органів/установ, в тому числі, міграційних служб, тощо.

Вказаних обставин, належними та допустимими доказами, не довели безпосередньо сама позивачка та її представники.

Посилання представника позивачки у адміністративному позові на ту обставину, що «Повернення його довірительки до країни-походження, а саме до держави-агресора неможливе внаслідок загрози життю, безпеці та свободі, оскільки як повідомила йому позивачка, вона не розділяє поглядів керівництв російської федерації, що явно свідчить про те, що вона може стати жертвою переслідувань в країні походження через її політичні переконання та громадянську позицію на підтримку українського народу» суд вважає неспроможними, оскільки спростовуються вище дослідженими в судовому засіданні її письмовими поясненнями від 21.12.2022 року, де безпосередньо нею було зазначено: «Примусове повернення до рф не буде становити для мене реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню» (а.с.127). Окрім того, позивач не вживала заходів щодо отримання статуту біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, а тому її доводи щодо можливої загрози життю та свободі чи її переслідування у разі поверненню до країни походження ґрунтуються лише на припущеннях.

У даному випадку суд вважає за доцільне зауважити, що позивач вправі виїхати до будь-якої третьої країни, а не лише до російської федерації.

Викладені в адміністративному позові посилання представника позивача на ті обставини, що його довірителька неодноразово разом зі своїм чоловіком неодноразово звертались обміну посвідки на тимчасове проживання, у прийнятті яких їй було відмовлено, суд вважає безпідставними, оскільки будь-яких письмових доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем суду подано не було. Позивач посилається лише на усні звернення, що залишились без відповіді, тоді як жодної вказівки про письмову заяву чи запит направлений у встановленому законом порядку, позивачем у доводах адміністративного позову не приведено.

Крім того, в адміністративному позові представник позивача зазначає, що його довірителька перебуває в на тертої України не перший рік, має тісні соціальні зв`язки та являється дружиною громадянина України.

Однак, суд вважає за необхідне зауважити, що бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки щодо оформлення права на проживання (перебування) в Україні, а за відсутності волевиявлення та здійснення будь-яких дій такої особи з метою легалізації на території України (щонайменше звернення до міграційних органів з цього приводу), вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства.

Тож особа, яка бажає легалізувати своє перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб, має бути зацікавлена у зібранні необхідних доказів на підтвердження необхідності такого перебування в Україні, у тому числі і шляхом використання всіх законодавчо визначених правових механізмів, та уникаючи при цьому зловживання своїми правами та нехтування обов`язками.

Аналогічна позиція приведена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2023 року у справі № 522/5683/22.

Відтак, позивач має вказувати не лише на порушення її прав щодо прийняття рішення про повернення в країну походження, а має довести обставини відсутності нехтування з її сторони обов`язками, визначеними Україною для іноземних громадян.

За вимогами частини першої статті 26 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії, зокрема, порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Недотримання правил законного перебування іноземця на території України є прямим наслідком для прийняття органом міграційної служби рішення про їх примусове повернення до країни громадянської належності.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно ч.2 ст.69 КАС України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі. При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що представником відповідача в повній мірі належними та допустимими доказами було доведено правомірність винесення оскаржуваного рішення Рівненського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Рівненській області від 21 грудня 2022 року за №39 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому у задоволені адміністративного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,19,77,241-246,255,295 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: Рівненський міський відділ Управління державної міграційної служби України в Рівненській області, м.Рівне, вул.Словацького, 3

Третя особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов