Справа № 240/35451/23
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Житомир справа № 240/35451/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:

Визнати протиправною і скасувати відмову у призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області призначити та провести виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивачу було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу, що дає право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоду роботи на посаді фельдшера-лаборанта. Не погоджується із позицією відповідача, вважає, що рішення про відмову порушує законне право на грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій, що отримують особи, які на день досягнення пенсійного віку документально підтвердили страховий стаж не менше 30 років (для жінок) на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е-ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що згідно з Переліком закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385, лабораторний центр (обласний, міський, на водному, залізничному, повітряному транспорті) Міністерства охорони здоров`я та центр контролю та профілактики хвороб (республіканський, обласний, міст Києва та Севастополя), відносяться до закладів громадського здоров`я, які не передбачені Постановою № 909.

Позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якому просить позов задовольнити. Зазначає, що із Переліку слідує, що право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал установ з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби. Отже, зміна назви Державна установа "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України", яка віднесена до Переліку №909, як установа з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, на Державну установу Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України та з подальшими змінами не свідчить про перепрофілювання закладу та не може бути підставою для визначення його як закладу, робота в якому не дає право на пенсію за вислугу років та на вищезазначену допомогу.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Встановлено, що з 25.03.2023 позивачу призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

19.09.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.10.2023 позивачу відмовлено у зарахуванні до стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 28.07.2016 в ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я" та з 21.06.2022 в ДУ "Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України".

Позивач вважає таку відмову протиправною, тому звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV, Закон № 1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не менший, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Положеннями пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року №2-р/2019) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців.

У відповідності до Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою KM України від 23.11.2011 № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, в тому числі, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Порядок № 909).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е - ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Станом на дату звернення позивача до відповідачів із заявами про призначення та виплату спірної допомоги їй вже виповнилось 60 років, пенсію за віком призначено відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Матеріали справи не містять відомостей про отримання будь-якої іншої пенсії до моменту виникнення спірних відносин .

За приписами пункту 6 Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058, станом на день її призначення.

Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

З аналізу наведених норм права вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е - ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій також висловив Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року по справі №234/13835/17, в якій зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.10.2023 позивачу відмовлено у зарахуванні до стажу роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 28.07.2016 в ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я" та з 21.06.2022 в ДУ "Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України".

Суд не погоджується з таким рішенням, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п.п.1, 2, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік №909).

Розділом 2 "Охорона здоров`я" Переліку №909 передбачено, що до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час на посаді лікаря чи середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) в таких установах: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспожив служби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно із довідкою від 27.04.2023 № 08/03-1397, виданою ДУ "Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України" позивач з 01.01.2013 - (наказ № 1-ос) працював на посаді фельдшера-лаборанта санітарно-гігієнічної лабораторії в Житомирському міськрайонному відділі лабораторних досліджень ДУ "Обласний центр Держсанепідслужби України";

з 01.09.2015 - (наказ № 134-сл (Про введення в дію структури та штатного розпису) назву "Житомирський міськрайонний відділ лабораторний досліджень ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр" змінено на "Житомирський міськрайонний відділ Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр";

з 28.07.2016 -( наказ № 125-сл, який було видано на підставі наказу МОЗ України від 01.07.2016 № 644) назва ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" змінено на ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України";

з 21.06.2022 - (наказ № 21-од, який видано на підставі наказу МОЗ України від 13.06.2022) назву установи змінено на назву Державна Установа "Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України".

Отже, як свідчать матеріли справи та не заперечується відповідачем, починаючи з 01.03.2016 по 28.07.2016 працювала на посаді фельдшера-лаборанта санітарно-гігієнічної лабораторії Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр держсанепідслужби України (наказ № 35-ос від 29.02.2016).

Із наказу Держсанепідслужби України № 112 від 28.11.2012 "Про утворення Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" слідує, що Центр був створений з метою забезпечення проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань у сфері санітарного та епідеміологічного благополуччя населення (копія наказу додається).

Згідно пункту 1.1. Статуту Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" центр є санітарно-профілактичним закладом охорони здоров`я, основним завданням якого є забезпечення проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань у сфері санітарного та епідеміологічного благополуччя населення (копія Статуту додається).

Відповідно до ліцензії серії АЕ № 197357 МОЗ України, виданій ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" (і.к.З84999986) основною діяльністю установи є медична практика.

З 28.07.2016 на підставі наказу МОЗ України № 644 від 01.07.2016 "Про прийняття до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України" цілісних майнових комплексів державних підприємств та державних установ Державна установа "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" була переіменована в Державну установу "Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України".

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 689 від 08.07.2016 "Про внесення змін до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.07.2016 № 644", був затверджений Статут ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України".

Згідно із пунктом 1 Статуту, Центр є санітарно-профілактичною установою охорони здоров`я України, заснованою на державній власності та належить до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України. Відповідно до пункту 1 Розділу III Статуту центр утворений з метою реалізації державної політики у сфері санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, що передбачає:

1)Проведення лабораторних та інструментальних досліджень і Випробувань у сфері санітарного та епідеміологічного благополуччя населення;

2)Здійснення заходів, спрямованих на санітарну охорону державного кордону України;

3)Проведення державного обліку інфекційних і професійних захворювань, отруєнь, розслідування причин і умов виникнення інфекційних захворювань, отруєнь, радіаційних аварій.

В подальшому, наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1199 від 30.05.2019 було затверджено новий Статут Державної установи "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України", згідно пункту 1 якого Центр є установою, яка належить до закладів охорони здоров`я, головним завданням якої є діяльність у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), профілактики неінфекційних захворювань, захисту населення від інфекційних хвороб у межах визначених цим Статутом (копія Статуту додається).

Водночас, нормативно-правові акти, на підставі яких реформувалась санепідслужба, свідчать про те, що з 28.07.2016 ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" було переіменовано в ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України". При цьому мета, предмет діяльності та завдання лабораторного центру залишились незмінними: проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

З викладеного слідує, що Центр створюється з метою забезпечення проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Таким чином, суд зазначає, що робота на посаді фельдшера-лаборанта в установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідемслужби та територіальних органах Держсанепідемслужби передбачена у переліку закладів охорони здоров`я та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Отже, зміна назви Державна установа "Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" , яка віднесена до Переліку №909, як установа з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, на Державну установу Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України та з подальшими змінами не свідчить про перепрофілювання закладу та не може бути підставою для визначення його як закладу, робота в якому не дає право на пенсію за вислугу років та на вищезазначену допомогу.

Відтак, зміна найменування державної установи з огляду на перепідпорядкування її МОЗ України замість Держсанепідемслужби , не є підставою для висновку про виключення посади фельдшера-лаборанта з переліку посад, робота на яких дає право на виплати.

Таким чином, суд вважає, що станом на день досягнення пенсійного віку позивач працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідно і на виплату 10 місячних пенсій.

При цьому, на думку суду, наведені в трудовій книжці позивача заклади та установи її місця роботи на протязі її трудового стажу, а також посади, на яких працювала позивач за своїм призначенням, видом та характером діяльності відносяться до наведених в Переліку №909 закладів і установ охорони здоров`я, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Отже, враховуючи наведене вище, встановлено, що позивач відповідає всім умовам, за яких Пенсійний орган мав прийняти рішення про нарахування та виплату позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України № 1058.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні позивачу грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій є протиправною .

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.

Конституційний Суд України у п. 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якоюКонституціята закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів заст. 22Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що об`єктом порушення є право позивача на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закон № 1058-IV внаслідок незарахування до спеціального стажу періоду роботи з 28.07.2016 в ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України" та з 21.06.2022 в ДУ "Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України".

Відповідно, ефективним способом захисту, що сприятиме повному відновленню порушеного права, є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як орган, що призначає пенсію, де перебуває на обліку позивач, нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням періоду роботи з 28.07.2016 в ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України" та з 21.06.2022 в ДУ "Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України".

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем, як суб"єктом владних повноважень, не доведено суду правомірність своїх дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачів .

Керуючись статтями 242-246, 295 КАС України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м.Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. ), про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням стажу періоду роботи з 28.07.2016 в ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр МОЗ України" та з 21.06.2022 в ДУ "Житомирський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос