Справа № 160/23733/23
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить:
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 24.02.1988 по 12.05.1989 на Дніпропетровському заводі хімвиробів на посаді водія 3 класу на автомобілі «ЖУК» в цеху підготовки виробництва, з 01.02.1991 по 17.04.1991 в виробничому кооперативі «СКІФ» на посаді автослюсаря 4 розряду, з 26.05.1991 по 07.01.1992 в Дніпровському металургійному комбінаті імені Ф. Дзержинського в агломераційному цеху №2 на посаді машиніст конвеєру підземної галереї 6 розряду;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років з 20.04.2023 - з дня звернення до відповідача з відповідною заявою.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з досягненням 55 річного віку позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте відповідач відмовив у призначенні пенсії з огляду на те, що у довідці не зазначено назву населеного пункту та кількість відпрацьованих днів у зоні відчуження, а також з підстав наявності недоліків у заповненні трудової книжки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки записи в трудовій книжці за спірні періоди внесено з порушенням законодавства. Також, відповідач зазначає, що у довідці від 30.03.2023 №354 не зазначено назву населеного пункту та кількість відпрацьованих днів у зоні відчуження, а тому, на думку відповідача, підстави для призначення пенсії відсутні.
Від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки у довідці від 30.03.2023 №354 не зазначено назву населеного пункту та кількість відпрацьованих днів у зоні відчуження, а тому, на думку відповідача, підстави для призначення пенсії відсутні. Також, відповідач вказує на недоліки у заповненні трудової книжки.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2), що підтверджується копією посвідчення від 22.02.2006 серія НОМЕР_1 .
Відповідно до запису у військовому квитку серія НОМЕР_2 позивач з 7 червня по 30 листопада 1986 року виконував службові обов`язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30-ти кілометровій зоні.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується довідкою військового комісаріату від 22.02.1994 №4/114, що позивач з 27.06.1986 по 30.11.1986 приймав участь з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі в/ч НОМЕР_3 та за період проходження спецзборів здійснив всі дні виїздів на промплощадку АЕС.
Згідно з Архівними довідками від 30.03.2023 №354 та від 05.07.2023 №82-662 по архівних документах військової частини НОМЕР_3 встановлено, сержант ОСОБА_1 брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі 1 роти спеціального ботальйону (тимчасового формування) по охороні зони відчуження в період з 27.06.1986 (наказ від 28.06.1986 №151) по 30.11.1986 (наказ від 02.12.1986 №316). Кількість днів виконання службових обов`язків в зоні Чорнобильській АЕС: липень 1986 року 31 день, серпень 1986 року 31 день, вересень 1986 року 30 днів та жовтень 1986 року 31 день. Місце несення служби охорона зони відчуження. Місце дислокації 1 роти с.Дитятки.
Крім того, відповідно до записів у трудовій книжці від 12.07.1983 серія НОМЕР_4 позивач, зокрема, у період з:
24.02.1988 по 12.05.1989 працював на Дніпропетровському заводі хімвиробів на посаді водія 3 класу на автомобілі «ЖУК» в цеху підготовки виробництва;
01.02.1991 по 17.04.1991 працював в виробничому кооперативі «СКІФ» на посаді автослюсаря 4 розряду;
26.05.1991 по 07.01.1992 працював в Дніпровському металургійному комбінаті імені Ф.Дзержинського в агломераційному цеху №2 на посаді машиніста конвеєру підземної галереї 3 розряду.
Судом встановлено, що 20.04.2023 у віці 58 років позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796).
Дана заява відповідно до принципу екстериторіальності передана на розгляд до ГУ ПФУ в Одеській області.
В рішенні зазначено, що відповідно до абз.1 та 2 ч.1 ст.55 Закону №796 до учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС належать особи, зокрема, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів,, а з 1 липня 1986 по 31 грудня 1986 не менше 5 календарних днів, що дає право на зменшення пенсійного віку на 10 років.
Вік заявника 58 років.
Страховий стаж заявника становить 17 років 7 місяців.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи:
з 24.02.1988 по 12.05.1989, оскільки наявне необгрунтоване виправлення дати наказу прийняття на роботу;
з 01.02.1991 по 17.04.1991, оскільки відсутня назва організації куди прийнято;
з 26.05.1991 по 07.01.1992, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення.
В довідці від 30.03.2023 №354 не зазначено назву населеного пункту та кількість відпрацьованих днів саме у зоні відчуження (зазначено тільки місце дислокації і весь період знаходження у місці дислокації), тому неможливо визначити право на пенсію згідно статті 55 закону №796.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.9 Закону №796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.
Згідно зі ст. 10 Закону №796 визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.14 Закону №796 для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:
- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;
- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;
- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;
- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);
- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2;
Згідно зі ст. 15 Закону №796 підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.
Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон №1058) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Судом встановлено та відповідачами не заперечується, що на момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону №796, страховий стаж становив 17 років 7 місяців, а вік позивача 58 років, про що зазначено у оскаржуваному рішення.
Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до ст.55 Закону №796 учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:
- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, зменшення віку 10 років;
- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, зменшення віку 8 років;
- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році зменшення віку 5 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Із наведених правових норм вбачається, що право на зменшення пенсійного віку на 5 років, мають особи, які працювали у зоні відчуження в період з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року.
Судом встановлено, що в матеріалах справи наявна архівна довідка від 30.03.2023 №354 відповідно до якої позивач брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС з 27.06.1986 по 30.11.1986. Місце дислокації 1 роти с.Дитятки.
Також, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.65 Закону №796, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Частиною 3 статті 65 Закону №796 передбачено, що посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Позивач має посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.02.2006, яке видано уповноваженим органом та підтверджує статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 2).
У постанові від 28.11.2018 у справі №295/9529/16-а, в якій розглядалися подібні правовідносини, Верховний Суд дійшов висновку, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Отже, суд дійшов висновку, що позивач під час звернення до органу Пенсійного фонду надав усі необхідні документи, які надають право на призначення пенсії, відповідно до Закону №796, проте органом ПФУ належної оцінки поданим документом надано не було, у зв`язку з чим прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.
Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу спірних період роботи позивача з підстав недоліків у заповненні трудової книжки, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).
Станом на час початку ведення трудової книжки позивача за спірний період, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993.
Постановою КМУ від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Так, пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд звертає увагу відповідача, що певні недоліки у заповненні трудової книжки, не позбавляють останнього права на отримання гарантованих пенсійних виплат, а відповідач, в разі наявності сумнівів в тих чи інших документах, не позбавлений права перевірити інформацію, яка у них зазначена, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058.
Суд зазначає, що згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Отже, відповідач в межах своїх повноважень, зобов`язаний розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, зокрема, записів у трудовій книжці, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи до стажу позивача.
Суд зазначає, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому, на думку суду, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи.
У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що недоліки заповнення трудової книжки, виявлені відповідачем не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.
Таким чином, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Суд вважає, що недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Адже позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу та відповідний період підлягає зарахуванню до страхового стажу. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Крім того, суд наголошує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Таким чином судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи позивача згідно трудової книжки є підтвердженими та повинні бути зараховані до трудового стажу.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи до страхового стажу та призначити пенсію, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати спірний період роботи до страхового стажу за Списком №2 та призначити позивачу пенсію за віком.
Отже, за наслідками розгляду справи, судом встановлено, що позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Таким чином, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи положення ст. 139 КАС України та часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 536,80 грн.
Керуючись ст.ст.77, 139, 243-246, 255, 257 262, 295 КАС України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 24.02.1988 по 12.05.1989, з 01.02.1991 по 17.04.1991 та 26.05.1991 по 07.01.1992 до його страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 20.04.2023 пенсію за віком, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС із зменшенням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Маковська