Справа № 160/27300/23
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
визнати незаконною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не включенні в накази про виплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн військовослужбовця ОСОБА_1 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення, яке отримано під час захисту Батьківщини;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 включити в наказ про виплату додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн, військовослужбовця ОСОБА_1 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування з приводу отриманого поранення, яке отримано під час захисту Батьківщини, за період з 01 січня 2023 року по 02 жовтня 2023 року, з врахуванням вже виплаченої грошової винагороди;
стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 598466,93 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був призваний на військову службу за мобілізацією та зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . 11.10.2022 позивач отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, що підтверджується відповідними довідками. Позивач указує, що після отримання поранення проходив лікування в медичних установах та перебував у відпустці. Поряд з цим, нарахування та виплата додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, у розмірі 100000,00 грн за період лікування та перебування у відпустці (з 01 січня 2023 року по 02 жовтня 2023 року) здійснені відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, тому позивач і звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Верба І.О.) від 31.10.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди залишено без руху; надано строк для усунення недоліків позовної заяви, який складає 10 (десять) календарних днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи суддею Кучугурною Н.В. одноособово; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано у відповідача інформацію про нараховане та виплачене додаткове грошове забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 за період з 01 січня 2023 року по 02 жовтня 2023 року.
Згідно з довідками Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовна заява була доставлена до електронного кабінету Військової частини НОМЕР_1 19.10.2023, а ухвала про відкриття провадження у справі 01.12.2023.
Ухвалою від 22.04.2024 суд витребував у Військової частини НОМЕР_1 інформацію про нараховане та виплачене додаткове грошове забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 за період з 01 січня 2023 року по 02 жовтня 2023 року.
До відзиву відповідач надав витребувані судом документи.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
При цьому, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
01.12.2022 ОСОБА_1 (позивач) Військовою частиною НОМЕР_1 (відповідач) була видана довідка №5915 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
У довідці вказано, що ст. солдат ОСОБА_1 21 жовтня 2022 року одержав МВТ. Відкритий уламковий перелом серодньої третини кісток лівої гомілки. Вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин правого стегна в середній та верхній третинах. Посттравматична нейропатія лівихмалогомілкових та великогомілкових нервів. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 в районі н.п. Червонопопівка (Донецька обл.). Не під впливом наркотичного та алкогольного сп`яніння, та був в засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом кулезахисний).
Після отриманого поранення позивач проходив лікування:
з 04.01.2023 по 17.01.2023 в ДП «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України». Основний діагноз: вогнепальний осколковий перелом с/з гомілки (21.10.2022). Стан після МОС апаратом Ілізарова 10.11.2022;
з 24.02.2023 по 27.02.2023 у ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_2 ). Основний діагноз: після вогнепального сліпого осколкового поранення м`яких тканин правого стегна, лівої гомілки, з вогнепальним переломом середньої третини обох кісток лівої гомілки, лікований оперативно (10.11.2022) закрита репозиція, МОС перелому обох кісток лівої гомілки апараті Ілізарова, у вигляді повільно консолідуючого перелому обох кісток лівої гомілки, нестійкої після травматичної комбінованої контрактури лівого гомілковостопного суглобу з тимчасовим порушенням функції;
з 28.02.2023 по 03.03.2023 у Військовій частині НОМЕР_3 . Повний діагноз: стан після вогнепального сліпого осколкового поранення м`яких тканин правого стегна, лівої гомілки (21.10.2022), з консолідуючим багатоуламковим переломом середньої третини діафізів обох кісток лівої гомілки із кістковим дефектом лівої малогомілкової кістки, нестійкою післятравматичною комбінованою контрактурою лівого гомілковостопного суглобу з тимчасовим порушенням функції. Стан після операції: закрита репозиція, металоостеосинтез перелому обох кісток лівої гомілки апаратом Ілізарова (10.11.2022);
з 03.03.2023 по 28.03.2023 у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня №1 Івано-Франківської міської ради». Повний діагноз: перелом тіла великогомілкової кістки з переломом малогомілкової кістки (будь-якої частини) (стан після ВОСП правого лівої гомілки (21.10.2022) з консолідуючим багатовідламковим переломом с/№ діафізів обох кісток лівої гомілки. Стан після операції: закрита репозиція, МОС перелому обох кісток лівої гомілки в АЗФ;
з 09.05.2023 по 06.06.2023 у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня №1 Івано-Франківської міської ради». Основний діагноз: перелом тіла великогомілкової кістки з переломом малогомілкової кістки (будь-якої частини) (МВТ 01.10.2022) з консолідованим багатовідламковим переломом середньої третини діафізів обох кісток лівої гомілки);
з 17.07.2023 по 10.08.2023 у Військовій частині НОМЕР_4 . Повний діагноз: консолідований багатоуламковий перелом лівої великогомілкової кістки внаслідок вогнепального поранення (21.10.2022), ускладнений остеомієлітом в стадії загострення;
з 10.08.2023 по 19.09.2023 у КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька». Повний діагноз: хронічний остеомієліт лівої великогомілкової кістки в стадії загострення. Консолідований багатоуламковий перелом лівої великогомілкової кістки внаслідок вогнепального поранення (21.10.2022);
з 20.09.2023 по 02.10.2023 у Військовій частині НОМЕР_4 . Повний діагноз: консолідовані багатоуламкові переломи середньої третини велико- та малогомілкових кісток, ускладнені після травматичним хронічним остеомієлітом середньої третини лівої великогомілкової кістки, нейропатія велико- та малогомілкового нервів ліворуч з тимчасовим порушенням функцій внаслідок вогнепального осколкового поранення лівої гомілки (21.10.2022).
Позивач уважає, що за період проходження лікування та перебування у відпустці у зв`язку з пораненням, йому протиправно не виплачувалась додаткова винагорода в розмірі 100000,00 грн, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», тому позивач і звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває по цей час.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень є те, що військовослужбовці:
1) беруть безпосередню участь у бойових діях;
2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, суд зазначає, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально.
За відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000,00 грн не виникає.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).
Згідно з пунктом 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260), на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;
на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;
з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.
Пунктом 11 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Так, суд установив, що позивач у період з 04.01.2023 по 02.10.2023 проходив лікування після поранення отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини.
При цьому, саме довідкою Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), підтверджено те, що поранення ОСОБА_1 отримане ним під час виконання обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини.
В довідці вказано, що вона є Додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, тому ця довідка, відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260, є підставою для видання наказу про виплату позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
За таких обставин, позивач має право на отримання доплати у розмірі до 100000,00 грн за весь час (періоди) перебування на лікуванні з 04 січня 2023 року по 02 жовтня 2023 року.
При цьому, суд зазначає, що загальний час перебування на лікуванні має визначатись відповідачем відповідно до наявних медичних виписок тощо, а виплата додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн здійснюватися пропорційно часу (періоду) перебування на лікуванні.
Крім того, згідно з пунктом 13 розділу XXXIV Порядку №260, військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Отже, як Порядком №260, так і Постановою №168 передбачено виплату додаткової винагороди військовослужбовцю в розмірі 100000,00 грн за час відпустки для лікування після поранення, яка надається рішенням командира військової частини на підставі рекомендацій військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ).
До матеріалів справи позивачем надані довідки військово-лікарської комісії від 28.03.2023 №86, від 06.06.2023 №177 про те, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
У свою чергу, відповідач надав до суду довідку, видану в тому, що позивачу виплачено додаткову винагороду відповідно до вимог Постанови КМУ №168 від 28.01.2023 (нараховану за періоди стаціонарних лікувань та відпусток для лікування, пов`язаних з пораненням з 01.01.2023 по 02.10.2023).
Надано відповідачем і накази, згідно з якими було видано вказівку фінансово-економічній службі виплатити додаткову винагороду за безпосередню участь військовослужбовців, у тому числі ОСОБА_1 , у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у розмірі 100000 грн пропорційно дням участі, що отримали поранення:
наказ від 05.06.2023 №2089нагп відпустка до 21.02.23 Д-№619, період з 23.01.2023 по 21.02.2023; відпустка до 28.04.23 Д-№86, період з 30.03.2023 по 28.04.2023;
наказ від 09.10.2023 №4657нагд перерахунок винагороди за наданими додатковими документами щодо лікування та відпустки пов`язаної з пораненням, періоди з 04.01.2023 по 17.01.2023, з 24.02.2023 по 28.03.2023, з 09.05.2023 по 06.06.2023, з 08.06.2023 по 07.07.2023, з 17.07.2023 по 31.08.2023;
наказ від 05.12.2023 №5498нагд перерахунок винагороди за наданими додатковими документами щодо лікування та відпустки пов`язаної з пораненням, період з 01.09.2023 по 02.10.2023.
Отже, позивач підтвердив виплату йому додаткової грошової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн до 31.08.2023.
Однак, у рапорті позивач також указав, що за час перебування на лікуванні з 01.09.2023 позивачу не виплачена додаткова винагорода, збільшена до 100 тис. грн, тому позивач просив включити його в наказ про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн за період з 01.09.2023 по 02.10.2023.
Як зазначено вище, за період з 01.09.2023 по 02.10.2023 для перерахунку винагороди за наданими додатковими документами щодо лікування позивача було включено у наказ від 05.12.2023 №5498нагд.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).
Враховуючи наведені вище докази та обсяг заявлених позовних вимог, згідно з якими позивач просить суд включити його у наказ для виплати збільшеної до 100 тис. грн додаткової винагороди, суд дійшов висновку про те, що відповідач довів правомірність своїх дій під час нарахування та виплати позивачу у спірний період указаної вище додаткової винагороди.
Таким чином, позовна заява в наведеній частині позовних вимог задоволенню не підлягає.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.
Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.
З урахування наведених вище правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
При цьому, обов`язок доказування стосується не лише самого факту заподіяння моральної шкоди, а і розміру моральної шкоди, який заявлено до відшкодування.
Крім того, статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.
У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Однак, суд зазначає, що позивачем таких доказів суду не надано. Позивач своїм рапортом від 01.11.2023 підтвердив, що додаткова грошова винагорода, збільшена до 100 тис. грн, була йому виплачена за періоди його лікування та перебування у відпустках, у зв`язку з пораненням, до 31.08.2023. За період з 01.09.2023 по 02.10.2023 для перерахунку винагороди за наданими додатковими документами щодо лікування, позивача було включено у наказ від 05.12.2023 №5498нагд.
Таким чином, відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, тому в цій частині позов також задоволенню не підлягає.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає про відмову в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 .

Суддя Н.В. Кучугурна