Справа № 400/14966/23
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 р. № 400/14966/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач-2), в якій просить:

„1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №73 від 06.04.2023 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, періоди роботи на посаді складальника - добудовника суднового у Публічному акціонерному товаристві «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» з 16.02.1988 по 18.06.1999, з 12.03.2001 року по 26.03.2004 року, з 06.03.2008 року по 06.02.2014 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, періоди роботи з 20.08.2005 року по 02.10.2005 року, з 01.07.2006 року по 30.04.2007 року, з 01.08.2007 року по 31.08.2007 рогку в ТОВ «Юріа - С» та період роботи з 01.10.2012 року по 06.02.2014 року у Публічному акціонерному товаристві «Миколаївський суднобудівний завод «Океан».

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , про призначення пенсії від 31.03.2023 року та призначити, провести нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.04.2023 року

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому протиправно не призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові. Відповідач-1 зазначає, що до пільгового стажу позивача не зараховано жодного періоду роботи, оскільки відсутня довідка про підтвердження спеціального трудового стажу згідно з додатком № 5 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637). ПАТ Миколаївський суднобудівний завод Океан припинило діяльність, а тому підтвердження пільгового стажу розглядається Комісією при Головному управлінні ПФУ області. Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи з 20.08.2005 до 02.10.2005, з 01.07.2006 до 30.04.2007, з 01.08.2007 до 31.08.2007 в ТОВ Юріа-С та періоду з 01.10.2012 до 06.02.2014 у ПАТ Миколаївський суднобудівний завод Океан відповідач зазначив, що згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , позивач працював з 20.08.2005 до 26.02.2008 ТОВ Юріа-С та з 01.01.2009 до 06.02.2014 у ПАТ Миколаївський суднобудівний завод Океан, однак до страхового стажу зараховуються періоди роботи за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, оскільки, відповідно до статті 24 Закону №1058 страховий стаж це період (строк), протягом якого особа піддягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, зазначаючи, що у трудовій книжці позивача відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, тому для підтвердження пільгового стажу позивачу необхідно надати трудову книжку, в якій наявні записи, внесені на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і мають відповідати найменуванню Списків, або довідку за формою, встановленою додатком № 5 Порядку № 637, та документи по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці або рішення комісії.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

У зв`язку з відсутністю заяв сторін про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, суд, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

31.03.2023 позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.

Заяву розглянув відповідач-1 за принципом екстериторіальності.

Рішенням від 06.04.2023 № 73 відповідач-1 відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

У рішенні від 06.04.2023 № 73 зазначено, що страховий стаж позивача становить 32 роки 5 місяців 25 днів, пільговий стаж відсутній. До пільгового стажу не зараховано жодного періоду роботи, оскільки відсутня довідка про підтвердження спеціального трудового стажу згідно з додатком № 5 до Порядку № 637.

У рішенні від 06.04.2023 № 73 чітко не зазначено періодів роботи, які не зараховані до пільгового стажу позивача із важкими і шкідливими умовами праці, тобто періоди, які були б зараховані до такого стажу у разі подання довідки згідно з додатком 5 до Порядку № 637.

У рішенні вказано, що ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан припинило діяльність, тому підтвердження пільгового стажу розглядається комісією при головному управлінні ПФУ області.

Позивач стверджує, що до його пільгового стажу не зараховані періоди роботи в ПАТ „Суднобудівний завод „Океан з 16.02.1988 до 18.06.1999, з 12.03.2001 до 26.03.2004, з 06.03.2008 до 06.02.2014, а до страхового стажу періоди роботи в ТОВ „Юріа-С з 20.08.2005 до 02.10.2005, з 01.07.2006 до 30.04.2007 та з 01.08.2007 до 31.08.2007 та період роботи в ПАТ „Суднобудівний завод „Океан з 01.10.2012 до 06.02.2014.

Відповідачі цю обставину не заперечили, а відповідач-1 у відзиві їх фактично підтвердив.

Незарахування періодів до страхового стажу також підтверджується розрахунком стажу.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правовою позицією Верховного Суду, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, є їхні обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття (пункт 56 постанови від 05.03.2020 у справі № 640/467/19).

Рішення відповідача-1 від 06.04.2023 № 73 не відповідає критерію мотивованості, оскільки не містить переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, зокрема, у ньому не конкретизовано, які саме періоди роботи на посадах, віднесених до Списку № 2, не зараховані до пільгового стажу.

Підставою обчислення пільгового стажу у 0 років 0 місяців 0 днів була відсутність довідки згідно з додатком 5 до Порядку № 5.

Додаток 5 До Порядку № 637 установлює форму довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (уточнююча довідка відповідно до пункту 20 Порядку № 637).

Відповідно до частини першої статті 114 Закону № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Пункт 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначає, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Стаття 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-XII) передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 383 встановлює, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд установив, що трудова книжка позивача, яка надавалася відповідачу-2, містить записи про його роботу в спірні періоди в ПАТ „Суднобудівний завод „Океан з 16.02.1988 до 18.06.1999, з 12.03.2001 до 26.03.2004, з 06.03.2008 до 06.02.2014 складальником добудовником судновим.

Відповідачі не заперечили і не спростували, що посада складальника-добудовника суднового передбачена відповідними Списками № 2, чинними у спірний період.

У постанові від 31.07.2018 у справі № 235/1112/17 Верховний Суд виснував, що надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно в разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Застосування норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 у справі № 336/6112/16-а та від 31.10.2019 у справі № 688/4170/16-а, 18.05.2021 у справі № 229/2330/17, 24.06.2021 у справі № 758/15648/15-а, від 20.09.2022 року у справі № 291/1321/17.

У постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду вказала, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідачі не взяли до уваги наявність у трудовій книжці позивача записів про роботу в ПАТ „Суднобудівний завод „Океан з 16.02.1988 до 18.06.1999, з 12.03.2001 до 26.03.2004, з 06.03.2008 до 06.02.2014 складальником-добудовником судновим, яких достатньо для зарахування цих періодів до пільгового стажу позивача.

Ураховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача-1 та наявність підстав для його скасування.

Зобов`язання призначити пенсію не є втручанням у дискреційні повноваження відповідачів. Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про призначення пенсії можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідачі не наділені повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - прийняти рішення про призначення пенсії, або про відмову у її призначенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом- існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частина четверта статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 зробив правовий висновок: «…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким».

Також слід зазначити, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі 825/2228/18.

У цій справі суд приймає рішення не про призначення позивачу пенсії за віком, а про зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування відповідачем-2 спірних періодів роботи в ПАТ „Суднобудівний завод „Океан з 16.02.1988 до 18.06.1999, з 12.03.2001 до 26.03.2004, з 06.03.2008 до 06.02.2014 до пільгового стажу позивача, тобто під час судового розгляду спростована обставина недостатності у позивача відповідного стажу, яка була покладена в основу оскаржуваного позивачем рішення відповідача-1 від 06.04.2023 № 73.

Тривалість періодів з 16.02.1988 до 18.06.1999, з 12.03.2001 до 26.03.2004, з 06.03.2008 до 06.02.2014 сукупно становить 20 років 3 місяці 19 днів.

Для призначення пенсії на пільгових умовах за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV повинні бути дотримані умови: зайнятість повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 (підтверджується трудовою книжкою), досягнення 55 років (станом на 31.03.2023 позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг віку 55 років), наявність страхового стажу не менше 30 років (відповідачі обчислили такий стаж у 32 років 5 місяців 25 днів), з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах (позивач має пільговий стаж тривалістю більш як 20 років, як установив суд).

Отже, наявні всі підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

За такого суд установив наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з дня подання заяви про призначення пенсії, а саме: з 31.03.2023.

Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи, за які не сплачені страхові внески.

Стаття 8 Закону № 1058-IV передбачає право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частина друга статті 24 Закону № 1058-IV передбачає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з статтею 20 Закону № 1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV, виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Частина друга статті 6 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) у сукупності з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI також покладає обов`язок своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на роботодавців.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцями позивача обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату внесків для нарахування пенсії за період не є підставою для позбавлення позивача права на пенсію.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі № 199/1852/15-а та від 17.07.2019 у справі № 144/669/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частина п`ята статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII „Про судоустрій та статус суддів" передбачає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємствами-страхувальникамм свого обов`язку щодо належної сплати внесків до Пенсійного фонду, а тому наявність відповідної заборгованості підприємств не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача його періодів роботи в ПАТ «Суднобудівний завод «Океан`та ТОВ «Юріа-С».

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

Судові витрати у справі становить судовий збір у сумі 1073,60 грн, сплачений позивачем за подання позовної заяви.

Судовий збір на підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, оскільки спір виник з його неправильних дій.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП - НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, 43026, ідентифікаційний код - 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код - 13844159) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 06.04.2023 № 73.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 періоди роботи в ПАТ „Суднобудівний завод „Океан з 16.02.1988 до 18.06.1999, з 12.03.2001 до 26.03.2004, з 06.03.2008 до 06.02.2014

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в ТОВ „Юріа-С з 20.08.2005 до 02.10.2005, з 01.07.2006 до 30.04.2007 та з 01.08.2007 до 31.08.2007 та період роботи в ПАТ „Суднобудівний завод „Океан з 01.10.2012 до 06.02.2014.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити з 31.03.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, 43026, ідентифікаційний код - 13358826) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна