Справа № 300/209/24
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2024-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" травня 2024 р. справа № 300/209/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Тимощука О.Л.,
секретаря судового засідання - Зюбак Н.І,
представника позивача - Овсієнко О.В.,
представників відповідача - Семків О.В., Довган О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Дистрибуційна компанія Алко-Стиль до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
Товариство з обмеженою відповідальністю Дистрибуційна компанія Алко-Стиль (надалі, також позивач, ТОВ ДК Алко-Стиль) 11.01.2024 звернулося в суд з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №014389/0701 від 06.12.2023.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем за результатами виявлених під час документальної планової виїзної перевірки порушень ТОВ ДК Алко-Стиль податкового законодавства винесено спірне рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 4016555 грн. До такого помилкового висновку контролюючий орган дійшов, оскільки на його переконання, ТОВ ДК Алко-Стиль не відобразило у фінансовій звітності та не врахувало при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток протягом звітного періоду коштів, отриманих від ПП «Служба Логістики», ТОВ «Дистрибуція ЮА», ТОВ «Торгстек», ТОВ «Євротрейдінг ЛТД», ТОВ «Аріалсервіс». Представник позивача вказав, що позивач у різні періоди уклав із зазначеними контрагентами договори поставки, відповідно до яких ТОВ ДК Алко-Стиль (постачальник) зобов`язувався передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язувався прийняти такий товар на умовах самовивозу зі складу постачальника та наступної оплати. Зауважив, що умови договору виконані сторонами належним чином, а самі ж операції з поставки товару підтверджені належним чином оформленими документами (видатковими, податковими та товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями) та відображені у бухгалтерському обліку. Також звернув увагу, що у періоді, за який здійснювалася перевірка, позивачем проводилась інвентаризація активів і зобов`язань, за результатами якої не встановлено жодних розбіжностей між фактичними даними та даними бухгалтерського обліку. За результатами проведеної в ході податкової перевірки на вимогу ГУ ДПС в Івано-Франківській області інвентаризації також не встановлено розбіжностей між даними бухгалтерського обліку та фактичною наявністю товарів. Окрім того, представник позивача вказав, що контролюючим органом, заниження задекларованих показників встановлено на підставі матеріалів кримінального провадження, яке перебуває на стадії досудового розслідування (матеріали допиту свідків, які не підтвердили використання транспортних засобів для самовивозу товарів та інформація Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Івано-Франківській області з інформаційної системи «ГАРПУН» щодо незнаходження в Івано-Франківській області транспортних засобів, які перевозили товар), що грубо суперечить приписам Податкового кодексу України. Більше того, посадовими особами ГУ ДПС в Івано-Франківській області поза межами їхньої компетенції зроблено абсолютно необґрунтований висновок щодо удаваного характеру укладених між ТОВ "ДК "Алко-Стиль" та ПП "Служба Логістики", ТОВ "Дистрибуція ЮА", ТОВ "Торгстек", ТОВ "Євротрейдінг ЛТД", ТОВ "Аріалсервіс" договорів поставки, що є виключно прерогативою суду. Зважаючи на викладене, вважає повністю безпідставними викладені в акті перевірки порушення позивачем вимог законодавства, а спірне податкове повідомлення-рішення, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 4016555 грн протиправним. З метою захисту порушеного права, ТОВ "ДК "Алко-Стиль" звернулося до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом долучення платіжного документа про підтвердження доплати судового збору за звернення до суду з цією позовною заявою у розмірі 27 252 (двадцять сім тисяч двісті п`ятдесят дві) гривні 00 копійок (том 2, а.с. 102,103).
У встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуто, тому ухвалою суду від 29.01.2024 відкрито провадження у справі і постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 27.02.2024 о 10:00 год. (том 2, а.с. 107-108).
Також пунктом 4 резолютивної частини цієї ухвали витребувано у відповідача розрахунок донарахованих зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств по кожному з контрагентів позивача, на підтвердження правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №014389/0701 від 06.12.2023.
У підготовче судове засідання, призначене на 27.02.2024, представники сторін не з`явилися, про що секретарем судового засідання складено довідку від 27.02.2024 (том 2, а.с. 127). Представники сторін попередньо подали клопотання про відкладення розгляду справи (том 2, а.с. 121, 124).
Так, щодо взаємовідносин з ПП «Служба Логістики», представник відповідача зауважив, що згідно протоколів допитів свідків, які містяться у матеріалах кримінального провадження, власники транспортних засобів, що здійснювали перевезення товарів до ПП «Служба Логістики» не підтвердили факт перевезення товарно-матеріальних цінностей. Також згідно співставленої інформації, зазначеної у товарно-транспортних накладних та наданої Управлінням інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Івано-Франківській області з інформаційної підсистеми «ГАРПУН» щодо фіксації транспортних засобів, що здійснювали перевезення до ПП «Служба Логістики» встановлено, що окремі транспортні засоби, які перевозили товарно-матеріальні цінності фактично не могли їх перевозити, оскільки не знаходились на території Івано-Франківської області. Також вказав на технічну неможливість легкового транспортного засобу перевозити товарно-матеріальні цінності. Окрім цього, представник відповідача вказав на непідтвердження оренди складських приміщень за адресою поставки товару. За таких обставин, на переконання представника ГУ ДПС в Івано-Франківській області, неможливо підтвердити факт передачі товару від постачальника до покупця.
Щодо поставки товару ТОВ «Дистрибуція ЮА», то представник відповідача також вказав на непідтвердження згідно з матеріалами згадуваного вище кримінального провадження водіями транспортних засобів перевезення товарно-матеріальних цінностей, на незнаходження окремих транспортних засобів на території Івано-Франківської області згідно інформаційної підсистеми «ГАРПУН», а також те, що згідно проведеного огляду за місцем поставки не вбачається наявність офісних приміщень. Окрім цього, представник відповідача вказав на наявність у матеріалах кримінального провадження висновку почеркознавчої експертизи, згідно якого підписи на договорі та додаткових угодах проставлені не директором ТОВ «Дистрибуція ЮА» Свіргоцькою Ю.Л., а іншою особою.
З приводу правовідносин ТОВ ДК Алко-Стиль з ТОВ «Торгстек» представник контролюючого органу також вказав на непідтвердження згідно з матеріалами кримінального провадження свідками (водіями транспортних засобів) перевезення товарно-матеріальних цінностей, на незнаходження окремих транспортних засобів на території Івано-Франківської області згідно інформаційної підсистеми «ГАРПУН». Також наголосив, що при огляді складських приміщень за юридичною адресою цього підприємства встановлено відсутність будь-яких вивісок ТОВ «Торгстек»/ТОВ «Кренфорс» та не виявлено будь-яких ознак здійснення господарської діяльності. Крім того зазначив про наявність в матеріалах кримінального провадження висновку почеркознавчої експертизи, згідно якого підписи на договорі та додаткових угодах підписані не директором, а іншою собою.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Євротрейдінг ЛТД», то представник відповідача також звернув увагу на матеріали кримінального провадження, зокрема, щодо непідтвердження водіями транспортних засобів перевезення товарно-матеріальних цінностей, незнаходження окремих транспортних засобів на території Івано-Франківської області згідно інформаційної підсистеми «ГАРПУН», невстановлення при огляді місцезнаходження вивісок підприємства чи інших ознак перебування за юридичною адресою ТОВ «Євротрейдінг ЛТД». Також зауважив на технічну неможливість перевезення товарно-матеріальних цінностей транспортним засобом, яким здійснювалася поставка товару, а також підписання договору та додаткових угод не директором ТОВ «Євротрейдінг ЛТД», а іншою особою згідно висновку почеркознавчої експертизи.
Аналогічні мотиви щодо відсутності господарських взаємовідносин ТОВ ДК Алко-Стиль з поставки товару зазначено і щодо взаємовідносин з ТОВ «Аріалсервіс» (непідтвердження свідками у кримінальному провадженні (водіями транспортних засобів) перевезення товарно-матеріальних цінностей, незнаходження окремих транспортних засобів на території Івано-Франківської області згідно інформаційної підсистеми «ГАРПУН», невстановлення за результатами візуального огляду ознак перебування підприємства за юридичною адресою, підписання договорів іншими особами).
На переконання представника контролюючого органу, первинні бухгалтерські документи, які надані позивачем, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не являються такими, що підтверджують факт реалізації товарно-матеріальних цінностей зазначеним контрагентам. З огляду на викладене, відповідач дійшов висновку, що первинні документи, які стали підставою для формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів (робіт, послуг). Вважає, що податковим органом встановлено неможливість підтвердження факту передачі товару від постачальника до покупця, а позивачем не було надано обґрунтувань та доказів реального отримання товарів контрагентами, не доведено прояву, в необхідному обсязі, розумної обережності при укладенні договорів зі спірними контрагентами.
З врахуванням наведеного та за відсутності додаткових документів щодо реальності проведення операцій позивача з ПП «Служба Логістики», ТОВ «Дистрибуція ЮА», ТОВ «Торгстек», ТОВ «Євротрейдінг ЛТД», ТОВ «Аріалсервіс» за результатами документальної перевірки встановлено заниження інших доходів в сумі 26 923 642 грн, а саме: не відображення в фінансовій звітності та не врахування при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток ТОВ ДК Алко-Стиль протягом перевіреного періоду коштів, отриманих від ПП «Служба Логістики» в сумі 5586100,79 грн, ТОВ «Дистрибуція ЮА» в сумі 9213615,46 грн, ТОВ «Торгстек» в сумі 6049155,7 грн, ТОВ «Євротрейдінг ЛТД» в сумі 3746037,4 грн, ТОВ «Аріалсервіс» в сумі 2328736,9 грн, перерахування яких не пов`язано з постачанням товарів та відсутність даних у ТОВ «ДК «Алко-Стиль» щодо необхідності їх повернення у майбутньому. Як наслідок, ТОВ «ДК «Алко-Стиль» занижено дохід декларації з податку на прибуток підприємств всього в сумі 26923642 грн. Таким чином, оскільки позивачем допущено порушення вимог податкового законодавства, відповідачем правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Зважаючи на викладене, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник позивача 19.03.2024 надіслала на електронну адресу суду відповідь на відзив (том 2, а.с. 147-150), в якій вказала на відсутність у відзиві на позов доводів щодо правомірності спірного рішення. Натомість, зауважила, що протиправність такого рішення підтверджується доводами, викладеними у позовній заяві. Таким чином, просила задовольнити позов ТОВ ДК Алко-Стиль у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.
У підготовчому судовому засіданні 20.03.2024 оголошено перерву у зв`язку з витребуванням додаткових доказів у представника відповідача; наступне судове засідання призначено на 01.04.2024 о 14:00 год. (том 2, а.с. 152-153).
Представник відповідача 29.03.2024 подав до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (том 2, а.с. 155-157).
У підготовчому судовому засіданні суд ухвалою від 01.04.2024 постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 30.04.2024 о 10:00 год (том 3, а.с. 122-123, 125-126).
У судове засідання, призначене на 30.04.2024, представники сторін не з`явилися, про що секретарем судового засідання складено довідку від 30.04.2024 (том 3, а.с. 133). Представник відповідача попередньо подав клопотання про відкладення розгляду справи (том 2, а.с. 131).
У судовому засіданні 14.05.2024 представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Вказала на надання позивачем під час перевірки та при розгляді цієї справи відповідних первинних бухгалтерських та інших документів, якими спростовуються необґрунтовані висновки контролюючого органу про порушення ТОВ ДК Алко-Стиль вимог податкового законодавства. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили, просили в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог КАС України справу за правилами загального позовного провадження, заслухавши позиції представників сторін, дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив та докази, наявні в матеріалах цієї адміністративної справи, встановив такі обставини.
1. пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, пунктів 5, 7, 8, 21 положення (стандарту) бухгалтерського обліку №15 "дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999 року, пункту 5 положення (стандарту) бухгалтерського обліку №11 зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000, статей 1, 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-ХІV від 16.07.1999, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 4016555 грн, в тому числі: за 2019 рік - 245714 грн, перший квартал 2020 року - 1307132 грн, півріччя 2020 року - 2831628 грн, три квартали 2020 року - 3649685 грн, 2020рік - 3770841 грн;
2. пп.192.1.1 п.192.1 ст.192 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 4348 грн, в тому числі за липень 2020 року в сумі 4348 грн;
3. підпункт 49.18.1 пункту 49.18 та підпункту 49.2.1 пункту 49.2 статті 49 розділу II Податкового Кодексу України, а саме неподання податкової звітності з акцизного податку (Декларація з акцизного податку) за серпень-грудень 2019 року;
Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, при вирішенні справи по суті суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з підпунктами 4.1.2 та 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (надалі, також - ПК України), податкове законодавство України ґрунтується на, зокрема, таких принципах: рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 ПК України).
Приписами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, серед іншого, передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Порядок проведення документальних планових перевірок визначений статтею 77 ПК України.
Зазначеною статтею, серед іншого, визначено, план-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.
Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов`язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати митних платежів, податків, зборів та єдиного внеску при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам, податку з доходів фізичних осіб та зобов`язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.
Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.
Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.
Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Так, пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (надалі, також - Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, Закон №996-ХІV).
Відповідно до статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
У відповідності до приписів частин 1 та 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування доходів і витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності чи операцій з продажу товару (надання послуг), що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно до підпункту 133.1.1. пункту 133.1 статті 133 ПК України платниками податку на прибуток підприємств - резидентами є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу (підпункт 134.1.1 пункт 134.1 статті 134 ПК України).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Таким чином, для перевірки правильності нарахування та сплати позивачем податку на прибуток підприємств за спірний період, необхідно встановити правильність визначення платником своїх доходів та витрат в їх грошовому вираженні. При цьому, необхідною умовою для встановлення факту отримання платником доходу та понесення витрат, є їх підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
До таких висновків контролюючий орган дійшов на підставі аналізу фінансово-господарських операцій ТОВ ДК Алко-Стиль з його контрагентами ПП «Служба Логістики», ТОВ «Дистрибуція ЮА», ТОВ «Торгстек», ТОВ «Євротрейдінг ЛТД», ТОВ «Аріалсервіс» щодо поставки товару (алкоголю), з приводу чого, суд зазначає таке.
Щодо взаємовідносин позивача з ПП «Служба Логістики».
Також надано видаткові та податкові накладні на загальну суму 5586100,79 грн, перелік яких наведено в додатку 11 до акта перевірки, товарно-транспортні накладні, перелік яких наведено в додатку 12 до акта перевірки, а також платіжні доручення на загальну суму 5 586 100,79 грн (аркуші акту перевірки 11-12).
Вищенаведені операції відображено ТОВ «ДК «Алко-Стиль»» в бухгалтерському обліку наступними проведеннями:
Дт 361 Кт 702 в сумі 5586100,79 грн,
Дт 311 Кт 361 в сумі 5586100,79 грн (аркуші акту перевірки 12-13).
Станом на 20.06.2019 та 30.09.2021 дебіторська/кредиторська заборгованість по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» по взаємовідносинах з ТОВ «ДК «Алко-Стиль» відсутня (аркуш акту перевірки 13).
Також надано видаткові та податкові накладні, реєстр яких наведено в додатку 13 до акта перевірки, товарно-транспортні накладні, перелік яких наведено в додатку 14 до акта перевірки, а також платіжні доручення на загальну суму 9213615,46 грн.
Вищенаведені операції відображено ТОВ «ДК «Алко-Стиль» в бухгалтерському обліку наступними проведеннями:
Дт 361 Кт 702 в сумі 9213615,5 грн,
Дт 311 Кт 361 в сумі 9213615,5 грн.
Станом на 20.06.2019 та 30.09.2021 дебіторська/кредиторська заборгованість по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» по взаємовідносинах з ТОВ «ДК «Алко-Стиль» відсутня.
Також надано видаткові та податкові накладні, реєстр яких наведено в додатку 15 до акта перевірки, товарно-транспортні накладні, перелік яких наведено в додатку 16 до акта перевірки, а також платіжні доручення на загальну суму 6049155,7 грн.
Вищенаведені операції відображено ТОВ «ДК «Алко-Стиль» в бухгалтерському обліку.
Аналогічні обставини встановлено в акті перевірки і щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Євротрейдінг ЛТД» (аркуші акту перевірки 30-38) та ТОВ «Аріалсервіс» (аркуші акту перевірки 38-46).
Реалізація товару (алкоголю) покупцям відповідає основному виду діяльності ТОВ «ДК «Алко-Стиль» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (46.39 - неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами).
Статтею 10 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачено, що для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.
Об`єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов`язковим згідно з законодавством.
Наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879 затверджено Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань (надалі, також - Наказ №879), що визначає порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів.
Відповідно до пункту 5 розділу І "Загальні положення" Наказу №879 інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.
Пунктом 1 розділу ІІ «Організація та основні правила проведення інвентаризації» Наказу №879 передбачено, що для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.
Пунктом 4.2 розділу ІІІ Наказу №879 передбачено, що інвентаризаційна комісія у присутності матеріально відповідальних осіб перевіряє фактичну наявність запасів шляхом їх перерахунку, переважування чи перемірювання. Не допускається вносити до інвентаризаційних описів дані про залишки активів зі слів матеріально відповідальних осіб або за даними обліку без перевірки їх фактичної наявності.
Так, у періоді, за який здійснювалася перевірки, позивачем проводилась інвентаризація активів і зобов`язань, за результатами яких не встановлено жодних розбіжностей між фактичними даними та даними бухгалтерського обліку.
Окрім цього, інвентаризація проводилася і в ході податкової перевірки на вимогу ГУ ДПС в Івано-Франківській області, за результатами якої також не встановлено розбіжностей між даними бухгалтерського обліку та фактичною наявністю товарів.
Зазначена обставини щодо невстановлення розбіжностей між фактичними даними та даними бухгалтерського обліку за результатами проведених інвентаризацій вказана в акті перевірки (аркуші акту перевірки 4-5) та не заперечувалася представниками відповідача під час розгляду цієї справи.
Однак, незважаючи на підтвердження спірних господарських операцій первинними документами та на відсутність розбіжностей між фактичними даними та даними бухгалтерського обліку, контролюючим органом зроблено висновок про те, що поставка товару контрагентам ПП «Служба Логістики», ТОВ «Дистрибуція ЮА», ТОВ «Торгстек», ТОВ «Євротрейдінг ЛТД», ТОВ «Аріалсервіс» згідно договорів поставки фактично не здійснювалася, а лише відображена документально.
Не визнаючи реальність господарських операцій ТОВ ДК Алко-Стиль з поставки товару зазначеним контрагентам, контролюючий орган виходив з такого.
Щодо поставки товару ТОВ «Дистрибуція ЮА», то представник відповідача також вказав на непідтвердження згідно з матеріалами згадуваного вище кримінального провадження водіями транспортних засобів перевезення товарно-матеріальних цінностей, на незнаходження окремих транспортних засобів на території Івано-Франківської області згідно інформаційної підсистеми «ГАРПУН», а також те, що згідно проведеного огляду за місцем поставки не вбачається наявність офісних приміщень. Окрім цього, представник відповідача вказав на наявність у матеріалах кримінального провадження висновку почеркознавчої експертизи, згідно з яким підписи на договорі та додаткових угодах здійснювалися не директором ТОВ «Дистрибуція ЮА» Свіргоцькою Ю.Л., а іншою особою.
З приводу правовідносин ТОВ ДК Алко-Стиль з ТОВ «Торгстек», представник контролюючого органу також вказав на непідтвердження згідно з матеріалами кримінального провадження свідками (водіями транспортних засобів) перевезення товарно-матеріальних цінностей, на незнаходження окремих транспортних засобів на території Івано-Франківської області згідно інформаційної підсистеми «ГАРПУН» та незнаходження за місцем реєстрації ТОВ «Торгстек»/ТОВ «Кренфорс» вказаного підприємства та його посадових осіб. Також вказав, що при огляді складських приміщень за юридичною адресою цього підприємства з`ясовано відсутність будь-яких вивісок ТОВ «Торгстек»/ТОВ «Кренфорс» та не встановлено будь-яких ознак здійснення господарської діяльності. Крім того зазначив про наявність в матеріалах кримінального провадження висновку почеркознавчої експертизи, згідно якого підписи на договорі та додаткових угодах підписані не директором, а іншою собою.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Євротрейдінг ЛТД», то представник відповідача також звернув увагу на матеріали кримінального провадження, зокрема, щодо непідтвердження водіями транспортних засобів перевезення товарно-матеріальних цінностей, незнаходження окремих транспортних засобів на території Івано-Франківської області згідно інформаційної підсистеми «ГАРПУН», невстановлення при огляді місцезнаходження вивісок підприємства чи інших ознак перебування за юридичною адресою ТОВ «Євротрейдінг ЛТД». Також зауважив на технічну неможливість переведення товарно-матеріальних цінностей транспортним засобом, яким здійснювалася поставка товару, а також підписання договору та додаткових угод не директором ТОВ «Євротрейдінг ЛТД», а іншою особою згідно висновку почеркознавчої експертизи.
Аналогічні мотиви щодо відсутності господарських взаємовідносин ТОВ ДК Алко-Стиль встановлено відповідачем і щодо ТОВ «Аріалсервіс» (непідтвердження свідками у кримінальному провадженні (водіями транспортних засобів) перевезення товарно-матеріальних цінностей, незнаходження окремих транспортних засобів на території Івано-Франківської області згідно інформаційної підсистеми «ГАРПУН», невстановлення за результатами візуального огляду ознак перебування підприємства за юридичною адресою, підписання договорів іншими особами).
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону №996-ХІV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.
Так, Верховний Суд у постанові від 08 серпня 2023 року у справі №821/1871/16 зазначив:
«Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.».
У спірних правовідносинах, суд вважає необґрунтованими сумніви контролюючого органу щодо реальності господарських операцій з поставки товару зазначеним контрагентам через непідтвердження, на переконання відповідача, можливості транспортування товарно-матеріальних цінностей, оскільки як встановлено судом вище, транспортування товару мало здійснюватися покупцями, тобто на позивач не покладалось жодних зобов`язань щодо перевезення товару покупцю.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.05.2020 по справі №804/9510/15 зауважив таке:
« 25. Суди обґрунтовано відхилили і посилання контролюючого органу на пояснення директора ТОВ «Інтервенто» в межах кримінального провадження щодо відсутності транспортування товару, оскільки, як встановлено судами, поставка товару відбувалась за умовами поставки EXW (покупець несе всі витрати по переміщенню товару з території продавця до місця призначення), тобто транспортування ТОВ «Інтервенто» не здійснювало.».
Відповідно до підпункту 1.3 глави 1 розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) (надалі, також Наказ №53/5) для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.
Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи.
Згідно з підпунктом 1.4 глави 1 розділу І Наказ №53/5 перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), має пред`явити їх особі, яка підлягає ідентифікації. У документі, що є підставою для проведення експертизи, орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), зобов`язаний (зобов`язана) зазначити документи, у яких містяться вільні, умовно-вільні зразки почерку та (або) підпису особи.
У разі неможливості пред`явити зазначені зразки (смерть виконавця, від`їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорта (форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо).
Також пунктом 1.5 глави 1 розділу І Наказу №53/5 передбачено, що вільні зразки по змозі повинні відповідати об`єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням.
Якщо текст (підпис), що досліджується, виконано друкованими літерами або спеціальним шрифтом, слід по змозі надати вільні зразки аналогічного характеру.
Відповідно до підпункту 1.6 глави 1 розділу І Наказу №53/5 відбирати експериментальні зразки почерку необхідно у два етапи. На першому етапі особа, почерк якої підлягає ідентифікації, виконує текст за тематикою, близькою до досліджувального об`єкта, у звичних умовах (сидячи за столом, із звичним приладдям письма, при денному освітленні). На другому етапі зразки відбираються під диктовку тексту, аналогічного за змістом тому, що досліджується, або спеціально складеного тексту, який містить фрази, слова і цифри, узяті з рукописного тексту, що досліджується. На цьому етапі зразки відбираються в умовах, що максимально наближаються до тих, у яких виконувався рукописний текст, що досліджується, тобто в тій самій позі (лежачи, стоячи тощо), таким самим приладдям письма та на папері того самого виду (за розміром, лінуванням, характером поверхні тощо), що й документ, який досліджується. Якщо буде помічено, що той, хто пише, намагається змінити свій почерк, темп диктовки слід прискорити.
У разі коли тексти, що досліджуються, і особливо підписи виконувались на бланках (касові ордери, квитанції, поштові перекази, платіжні відомості тощо), експериментальні зразки слід відбирати на таких самих бланках або на папері, що розграфлений відповідно до бланка.
Якщо розташування підпису, що досліджується, не визначається характером документа, експериментальні зразки відбираються на окремих аркушах як лінованого, так і нелінованого паперу.
Після нанесення 10 - 15 експериментальних підписів аркуші паперу треба міняти.
Якщо рукописний текст, що досліджується, виконано друкованими літерами і цифрами або спеціальним шрифтом (креслярським, бібліотечним тощо), експериментальні зразки на другому етапі також повинні бути виконані друкованими літерами і цифрами або відповідним шрифтом.
Переписування з документа, що досліджується, або з машинописного (друкарського) тексту неприпустиме.
Якщо вбачаються підстави, що виконавець досліджуваного рукописного тексту намагався змінити свій почерк (писав лівою рукою, з іншим нахилом тощо), додатково відбираються зразки, виконані таким самим чином.
Якщо дослідженню підлягає рукописний текст, то вільні та експериментальні зразки надаються у вигляді текстів. При дослідженні підписів та обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) вільні та експериментальні зразки надаються як у вигляді відповідних текстів (записів), так і у вигляді підписів.
1.7. Експериментальні зразки посвідчуються органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). У посвідчувальному написі зазначаються прізвище, ім`я та по батькові виконавця, а також особливості зразка (написані лівою рукою, спеціальним шрифтом тощо).
Тобто нормативно-правовими актами встановлено певний порядок проведення почеркознавчої експертизи, в тому числі і щодо відбору зразків підписі, як вільних так і експериментальних.
При цьому, з проаналізованих вище норм вбачається, що у випадку, якщо підписи виконувались на бланках, експериментальні зразки слід відбирати на таких самих бланках або на папері, що розграфлений відповідно до бланка.
Однак, із долучених до матеріалів справи копій висновків почеркознавчих експертиз №15 від 05.05.2021, №16 від 06.05.2021, №17 від 07.05.2021, №14 від 05.05.2021, проведених Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України, вбачається, що у них не вказано про відібрання таких експериментальних зразків підписів на відповідних бланках документів (том 2, а.с. 227-249).
Натомість з опису дослідження вбачається, що судовим експертом в межах цих почеркознавчих експертиз досліджувалися лише вільні зразки підписів директорів підприємств-контрагентів (директора ТОВ «Аріалсервіс» Чернявської О.А., директора ТОВ «Торгстек» ОСОБА_1 , директора ТОВ «Дистрибуція ЮА» Свіргоцької Ю.Л., директора ТОВ «Євротрейдінг ЛТД» ОСОБА_2 ), проставлені, зокрема, на заяві та наказі про прийняття на роботу, на заяві та наказі про звільнення, на посадовій інструкції, заяві про надання згоди на обробку персональних даних та з такими підписами співставлялися підписи, проставлені на договорах поставки, додатках до нього, додаткових угодах, повідомленнях про перелік матеріально відповідальних осіб, що уповноважені отримувати товар.
З наведеного вбачається, що такі почеркознавчі експертизи не можуть вважатися допустимим доказом у цій справі.
Більше того, щодо можливості визнання в адміністративній справі належними та допустимими доказами, отриманими в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні, в тому числі протоколи допиту свідків, на які, серед іншого, посилається відповідач у цій справі, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Так, законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту є Кримінальний процесуальний кодекс України (далі КПК України).
У частині першій статті 23 КПК закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною четвертою статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.
Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 822/551/18, який був підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19.
Також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.05.2020 по справі №804/9510/15, вказуючи на неможливість визнання належним доказом в адміністративному суді протоколу допиту свідка, складеного у кримінальному провадженні в межах досудового слідства, зазначив таке:
Більше того, навіть за наявності щодо контрагента вироку, безпідставним є невизнання реальності усіх господарських операцій, вчинених таким контрагентом.
З цього приводу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 вказала на таке:
« 90. Відповідно до частин шостої, сьомої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
91.Отже, вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.».
Відступаючи від такого висновку, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, звернула увагу на існуванні нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин, що порушує принцип правової визначеності та, зокрема, зазначила:
« 131. З огляду на те, що Верховний Суд України помилково поширив на податкові правовідносини норму статті 205 КК України, що має інший предмет регулювання, Велика Палата Верховного Суду визнає необґрунтованим висновок Верховного Суду України про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
132. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 25 вересня 2019 року набрав чинності Закон № 101-IX, яким виключено статтю 205 КК України.
133. З пояснювальної записки до проекту Закону № 101-IX від 29 серпня 2019 року можна встановити, на що була спрямована законодавча ініціатива. На обґрунтування необхідності прийняття вказаного Закону в пояснювальній записці вказувалося, зокрема, на те, що склалася поширена практика використання контролюючими органами матеріалів досудового розслідування та вироку суду у кримінальному провадженні за статтею 205 КК України для обґрунтування донарахування грошових зобов`язань платникам податків. Негативні тенденції у вирішенні податкових спорів були спровоковані поширеним хибним підходом судів до оцінки доказів, наданих контролюючими органами. Зокрема, щодо використання вироку суду у кримінальному провадженні за статтею 205 КК України слід зазначити, що склалася поширена негативна практика хибного використання таких вироків з метою надання твердженням контролюючого органу щодо нереальності операцій платника податку статусу фактів, що мають преюдиціальне значення. Тобто склалася ситуація, за якої судами при вирішенні податкових спорів не досліджувалися конкретні операції платника податку з його контрагентом, якого вироком суду у кримінальному провадженні було визнано винним у здійсненні фіктивного підприємництва. Натомість стверджувалося, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, і як наслідок, вирок суду слугував підставою для висновку про нереальність операцій платника податку з його контрагентом. Водночас вирок може слугувати підтвердженням нереальності операцій між платником податку та його контрагентом, тільки якщо він містить посилання саме на ці операції. Визнання вироком суду у кримінальному провадженні підприємства фіктивним не обов`язково означає, що всі його операції з усіма контрагентами були фіктивними за весь період його діяльності.
134. Отже, як зазначено в пояснювальній записці, прийняття Закону № 101-IX спрямоване на усунення практики застосування статті 205 КК України як інструменту зловживань та у спосіб, що не відповідає меті кримінальної відповідальності, та на гуманізацію кримінальної відповідальності за ухилення від сплати податків.».
Неможливість завдання недобросовісними діями контрагентів автоматично негативних наслідків для платника податків відповідає принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності, який передбачений частиною 2 статті 61 Конституції України. Також згідно з пунктом 36.4 статті 36, пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України виконання податкового обов`язку здійснюється платником самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента, і саме ці особи несуть фінансову, адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинення протиправних діянь, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, передбачених цим Кодексом та іншим законодавством.
Також суд, з огляду на подану відповідачем доказову базу в обґрунтування правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, змушений вказати на те, що одним з принципів податкового законодавства України відповідно до норм статті 4, пункту 56.21 статті 56 Податкового Кодексу України є принцип презумпції добросовісності дій, рішень платника податків, у зв`язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.
Такий підхід національного законодавства також узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції. Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вказану практику Європейського Суду з прав людини, норму частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суду не було надано доказів в підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про будь-які порушення, які допускали його контрагенти ПП «Служба Логістики», ТОВ «Дистрибуція ЮА», ТОВ «Торгстек», ТОВ «Євротрейдінг ЛТД», ТОВ «Аріалсервіс», а також доказів, які б свідчити про недобросовісність позивача. Зокрема про його пряму участь у будь-яких зловживаннях, пов`язаних зі сплатою податкових зобов`язань таких платників.
З огляду на оцінені судом в сукупності подані сторонами докази, суд вважає, що висновки відповідача щодо заниження ТОВ ДК Алко-Стиль податку на прибуток в сумі 4016555 грн є передчасними, оскільки фактично ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу, зроблених з аналізу матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, порушеному щодо таких контрагентів.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено правовий порядок для суб`єктів владних повноважень, згідно якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 21.1 статті 21 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.
Згідно з встановленими в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріями правомірності рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень, їх посадових осіб - рішення суб`єктів владних повноважень повинні прийматися (вчинятися) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищевикладене, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №014389/0701 від 06.12.2023, яким ТОВ ДК Алко-Стиль збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 4016555 грн не відповідає встановленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки воно прийняте за відсутності відповідної законної підстави та необґрунтовано.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення №014389/0701 від 06.12.2023 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд зазначає, що платіжними інструкціями №107 від 18.01.2024 та №29 від 05.01.2024
Керуючись статтею 129-1 Конституції України, статями 241-246, 250, 255, 295, 264, 265 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області №014389/0701 від 06.12.2023.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП - 43968084) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дистрибуційна компанія Алко-Стиль (код ЄДРПОУ - 43069264) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 30 280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Дистрибуційна компанія Алко-Стиль, адреса: вул. Каракая, буд. 26-Ж, м. Калуш, Івано-Франківська обл., 77300, код ЄДРПОУ - 43069264;

відповідач: Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, адреса: вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ ВП 43968084.

Рішення складене в повному обсязі 24 травня 2024 р.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.