Справа № 293/643/24
Суддя: Лось Л. В.
Дата ухвалення: 2024-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/643/24

Провадження № 2-а/293/6/2024

21 травня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.

за участі секретаря судового засідання Мудрик В.М.

представника позивача Кравчук В.І., договір № 22/04 від 22.04.2024

розглянув у відритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів справу за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Житомирській області

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача, за змістом якого просить:

- скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 17.04.2024 року серії БАД №953454 винесену поліцейським СРПП відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області сержантом поліції ОСОБА_2 як протиправну та закрити справу про адміністративне правопорушення, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою від 25.04.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначив на 21.05.2024.

15.05.2024 відповідач у порядку ст. 162 КАС України подав відзив на позовну заяву (а.с. 19-22).

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідно до постанови серії БАД № 953454 від 17.04.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126, ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн за те, що 17.04.2024 близько 22 години 55 хвилин керував транспортним засобом Viper, д.н.з. НОМЕР_1 , в смт Черняхів по вул. Коростенська в темну пору доби без включених фар ближнього світла фар, не мав права керування таким транспортним засобом без посвідчення водія.

Позивач доводить, що жодного порушення Правил дорожнього руху України не вчинив, оскільки не керував транспортним засобом 17.04.2024 близько 22:55 год.

Пояснює, що у вказаний час позивач перебував в смт Черняхів по вул. Коростенська не керуючи мототранспортом, який знаходився на узбіччі (стан узбіччя не придатний для руху по ньому будь-яким транспортом), штовхав його так як він був технічно не справний і на ньому не можливо здійснювати рух. По приїзду працівників поліції сержант поліції ОСОБА_2 розпачала стверджувати про керування ним транспортним засобом, на його заперечення не реагувала, а розпочала оформляти документи.

Позивач уважає, що дана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства.

Позивач мотивуючи свої заперечення вказує на відсутність належних та достатніх доказів порушення ним Правил дорожнього України та докази того, що він не мав і не пред`явив посвідчення водія, зважаючи на те, що підставою вимоги у водія пред`явити документ (посвідчення водія) є саме порушення Правил дорожнього руху.

Вказує, що винесена постанова не може уважатись достатнім доказом порушення ним Правил дорожнього руху

При цьому зазначає, що така постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, а також відомості про порядок оскарження такої постанови, та посилання на нормативні акти, які порушено позивачем.

За таких обставин ОСОБА_1 доводить що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень передбачений ч.2 ст. 126, ч.2 ст.122 КУпАП.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з викладених у ньому підстав.

Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позовних вимог.

Заперечуючи проти позову відповідач вказав, що ОСОБА_1 17.04.2024 близько 22:55 год. керував транспортним засобом Viper, д.н.з. НОМЕР_1 , в смт Черняхів по вул. Коростенська в темну пору доби без включених фар ближнього світла фар, не мав права керування таким транспортним засобом, без посвідчення водія, чим порушив п.п.19.1.а а 2.1.а Правил дорожнього руху України.

Зазначає, що у зв`язку з порушенням вищевказаних норм, поліцейським СРПП відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області сержантом поліції ОСОБА_2 , винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 грн.

Звертає увагу, що позивач порушив ПДР України, затверджені постановою Кабінуту Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, яких неухильно зобов`язаний дотримуватись при керуванні транспортним засобом, а тому виходячи з приписів ст.ст. 32,35 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.2.1, 2.4 Правил дорожнього руху, відповідач мав право перевірити наявність у позивача посвідчення водія, реєстраційних документів та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспонртних засобів.

Вказує на те, що доводи позивача спростовуються відеозаписом події від 17.04.2024.

Окрім цього зазначає, що відповідно до Інфоримаційно-комунікаційної системи «Інфоримаційний портал Національної поліції України» громадянин ОСОБА_1 на момент зупинки, не отримував посвідчення водія на право керування відповідної категорії, тим самим не мав права керування даним транспортним засобом. Також вказане посвідчення до не долучено до адмінстративного позову, що підтверджує його відсутність.

За викладених обставин відповідач уважає, що оскаржувана постанова винесена в межах повноважень відповідача, в порядку та у спосіб, визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням всіх обставин справи.

За викладених обставин відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

17.04.2024 поліцейським СРПП відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області сержантом поліції Онищук Тетяною Валантинівною винесено постанову серії БАД №953454 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122, ч.2 ст. 126 КУпАП та з урахуванням ч.2 ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн (а.с.6).

За змістом вказаної постанови 17.04.2024 о 22:55 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Viper, д.н.з. НОМЕР_1 , в смт Черняхів по вул. Коростенська в темну пору доби без включених фар ближнього світла фар, не мав права керування таким транспортним засобом, без посвідчення водія, чим порушив п.п.19.1.а , 2.1.а Правил дорожнього руху України.

Крім вказаних даних, постанова також містить порядок сплати штрафу; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів для оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова містить підпис особи, яка винесла постанову, підпис особи відносно якої складено постанову про отримання копію такої постанови, також підпис ОСОБА_1 про роз`яснення прав за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП. Крім того в графі 7 зазначено, що до постанови додаються матеріали справи, запис з нагрудної відеокамери поліцейського.

Також досліджено диск повної відео та аудіо фіксації дій та подій, що мали місце при складанні постанови БАД № 953454 від 17.04.2024 (а.с. 25).

Позивач оскаржувану постанову вважає незаконною та безпідставною, оскільки не здійснював керування транспортним засобом у той день та час.

За захистом свого порушеного права позивач звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом даного спору є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.2 ст. 126 КУпАП.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

У розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Згідно із частиною 2 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Диспозицією частини 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом

Вимогами статті 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, наявність яких доводиться шляхом надання належних та допустимих доказів.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Згідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана: по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а по-друге, відповідно до ст.252 КУпАП дослідити докази, перелік яких визначений ст. 251 КУпАП, та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тому висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний суд у постанові від 08 липня 2020 року по справі № 463/1352/16-а, в якій зазначив, що «процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Із дослідженого відеозапису події, наданого відповідачем встановлено, що водій ОСОБА_1 (позивач) був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху, зокрема, за керування транспортним засобом в темну пору доби без включених фар ближнього світла.

Працівники поліції повідомили водію ОСОБА_1 причину зупинки та суть скоєного ним адміністративного правопорушення.

В ході розмови з поліцейськими ОСОБА_1 не заперечує факт керування транспортним засобом та вказує, що їхав з увімкненим світлом, на вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія, останній такого при собі не мав.

Уподальшому в ході спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти освідування на стан сп`яніння на місці зупинки шляхом продуття алкотестеру «Drager», на що ОСОБА_1 висловив свою згоду.

З результатами такого продуття, за яким встановлено вміст алкоголю у видихаємому повітрі, ОСОБА_1 погодився та від проходження огляду в найближчому медичному закладі на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

В ході розгляду справи за виявленими правопорушеннями гр. ОСОБА_1 роз`яснені права та обов`язки передбачені ст.63 КонституціїУкраїни та ст.268 КУпАП, та повідомлено про складення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122, ч.2 ст. 126 КУпАП.

Після складення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 під підпис ознайомлено із змістом постанови, працівником поліції в голос роз`яснено порядок і строк оскарження постанови та порядок сплати штрафу.

Жодних зауважень та заперечень на місці зупинки щодо незаконних дій працівників поліції ОСОБА_1 не висловив.

Також з відеозапису видно, що позивач повідомлений про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Cтаття 35 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає чіткий перелік підстав для зупинення транспортного засобу поліцейським, і здійснюється лише у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених; якщо наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Згідно із ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках , зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно з п.2.1 (а) Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За п.2.4 (а) Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, та пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Суд, відноситься кретично до пояснень позивача, які викладені останнім в адміністративному позові, що він не керував транспортним засобом, оскільки такі спростовуються відеозаписом події, при перегляді якого встановлено, що позивач не оспорює факт керування ним транспортним засобом.

Крім того, суд зауважує, що твердження позивача про те, що узбіччя, де знаходився його транспортний засіб, також спростовується відеозаписом події, з якого видно що мотоцикл перебуває на проїзжій частині.

При цьому, суд ураховує, що доказів наявності посвідчення водія на право керування відповідної категорії, позивачем суду також не надано.

За вказаним відео також установлено, що поліцейські перед початком розгляду адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 , роз`яснили останньому його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та після винесення постанови порядок та строк на її сокарження, та, зокрема, порядок сплати штрафу.

За дослідженими матеріалами справи, суд не виявив будь-яких порушень норм матеріального та процесуального права при розгляді справи відносно ОСОБА_1 сержантом поліції СРПП відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Онищук Тетяною Валентинівною та винесенні постанови серії БАД №953454 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.2 ст. 126 КУпАП.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача про відсутність зазначення у постанові нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення та відомостей про технічний засіб фіксації правопорушення.

Суд вказує, що такі доводи позивача спростовуються змістом винесеної постанови та наявним відеозаписом події, які у своїй сукупності не мають істотних розбіжностей та вказують як на нявність нормативного акта, що передбачає відповідальність за вчинені позивачем адміністративні правопорушення так і вказівки застосування технічного засобу відеофіксації.

Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, суд дійшов висновку, що в діях позивача є склад адміністративних правопорушень, передбаченихч.2 ст.122, ч.2 ст. 126 КУпАП, а поліцейський мав всі законні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством, а підстави для її скасування відсутні.

Суд також звертає увагу на те, що на підтвердження своєї позиції про дотримання вимог п.п.19.1.а, 2.1.а Правил дорожнього руху України, що б вказувало на протиправність притягнення до відповідальності за ч.2 ст.122, ч.2 ст. 126 КУпАП, позивачем до суду надано не було.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих сторонами, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд уважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки досліджені докази свідчать про наявність події і складу адміністративного правопорушення.

За встановлених у справі обставин, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, зміст постанови відповідає вимогам ст. ст. 283-284 КУпАП.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення" (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, правові підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні, відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

Розподіл судових витрат

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст.139 КАС України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 245, 247, 251, 283, КУпАП, ст. ст. 243-244, 246, 250, 268, 272, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Житомирській області (місцезнаходження: майдан Старий Бульвар,5,/37, м.Житомир,10008, )

Повний текст судового рішення складений 24.05.2024.

Суддя Людмила ЛОСЬ