Справа № 336/2145/24
Суддя: Вайнраух Л. А.
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/2145/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, поданим в порядку адміністративного судочинства, -

без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кальній Д.С. в інтересах позивача за допомогою засобів поштового листування 29.02.2024 звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ББА №121652 від 23.02.2024, винесену старшим інспектором ВБДР УПП в Запорізькій області Бочковським Ігорем Юрійовичем, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у сумі 1 020,00 гривень; провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову зазначено, що 23.02.2024 відносно ОСОБА_1 старшим інспектором ВБДР УПП в Запорізькій області ДПП Бочковським Ігорем Юрійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ББА N121652 за ч.1 ст.140 КУпАП. Згідно з оскаржуваною постановою, 22 лютого 2024 року о 09 годині 25 хвилин в м.Запоріжжя, вул. Ігоря Сікорського, 281, перебуваючи посадовою особою, відповідальною за утриманням та експлуатацією стану проїзної частини вулиць, ОСОБА_1 не вжив заходів щодо ліквідації ями, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автодоріг, а саме п.3.1.1 ДСТУ 3587-2022, ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» та п.1.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 140 КУпАП.

Представника позивача зазначає, що дана постанова є незаконною, необґрунтованою, винесена з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи.

Так стороною позивача наголошено, що суб?єктами правопорушень, передбачених, зокрема ч.1 ст.140 КУпАП, можуть бути посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Відповідно до наказу начальника КП «ЕЛУАШ» N65/2 від 08.06.2023 ОСОБА_1 , який займає посаду начальника шляхово-експлуатаційної дільниці N4 КП «ЕЛУАШ», призначено відповідальною особою за належним утриманням та ремонтом доріг, які розташовані на території Шевченківського району міста Запоріжжя. Проте, оскаржувана постанова не містить суб`єктивної сторони правопорушення (наявності умислу або необережності в діях позивача).

Окремо за змістом позовної заяви наголошується на відсутності п. 3.1.1 в ДСТУ 3587-2022. Крім того, Комунальне підприємство «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» (далі КП «ЕЛУАШ») створене Запорізькою міською радою з метою здійснення соціально важливих для життєдіяльності міста Запоріжжя основних видів діяльності: виконання робіт з будівництва, реконструкції, капітального, поточного ремонту автомобільних доріг та мереж зливової каналізації, робіт з експлуатаційного утримання автомобільних доріг та мостів на маршрутах руху пасажирського транспорту, зупинок міського транспорту, зливової мережі міста, тощо. Підприємство з 2022 року є балансоутримувачем об?єктів дорожньої інфраструктури міста Запоріжжя (доріг, тротуарів, мостів, зупинкових комплексів, зливової мережі, тощо), та за виконані роботи на вказаних об`єктах отримує оплату як одержувач бюджетних коштів за затвердженими Планами використання бюджетних коштів в розрізі кожного виду робіт/послуг. Станом з 01.01.2024 і до дати складання протоколу 23.02.2024, видатки на надання послуг з поточного ремонту доріг Програмою комплексного благоустрою вулично-дорожньої мережі, міських територій та реалізації повноважень в сфері охоронної діяльності на 2023-2025 роки - не передбачені. Разом з цим, відповідно до журналу огляду доріг ями на вул. І. Сікорського утворились вже після 25.01.2024, тобто під час відсутності фінансування на їх ліквідацію. Необхідні дорожні знаки, які б попереджали про ямковість, за твердженням сторони позивача, встановлені.

3 огляду на викладене, внаслідок протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, за відсутності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, із посиланням на ст.2, 5, 6, 9, 20, 25, 72-77, 119, 160-161 КАСУ України, адвокат Д.Кальній в інтересах позивача просить задовольнити позов у визначений спосіб.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, призначено судове засідання, ухвалено згідно з ч.2 ст.269 КАС України копію позовної заяви та доданих до неї документів направити відповідачу й іншим учасникам справи на офіційну електронну адресу, за необхідності - надати для ознайомлення в судовому засіданні. Роз`яснено, що відзив на позовну заяву (відзив) відповідач вправі подати до судового засідання у справі. Роз`яснено, що відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач скористався своїм правом, врегульованим ч.4 ст.159, ч.1 ст.261 КАС України, представник відповідача за довіреністю Назаренко М.М. 03.04.2024 подав відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову.

Так, за змістом відзиву, вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню. 22.02.2024 під час несення служби у Запорізькій області, інспектором ВБДР Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП виявлено адміністративне правопорушення. Оскільки правопорушення мало місце, відповідно до ст.19 Конституції України, ст.6 КУпАП, ст.1, 23 Закону України «Про Національну поліцію», п.1.5 Правил дорожнього руху, інспектором й винесено оскаржувану постанову 23.02.2024. Так, особа, яка створила такі умови (відповідно до змісту п. 1.5 ПДР), зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Також згідно з відзивом, виходячи зі змісту ч.1 ст.140 КУПАП, діючим законодавством передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Інспектором ВБДР Управління патрульної поліції встановлено, що суб`єктом даного адміністративного правопорушення є саме позивач, який, будучи посадовою особою, відповідальною за належне утримання та експлуатаційний стан проїзної частини вулиць та доріг, не вжив заходів щодо ліквідації вибоїни (ями) довжиною 1 м, шириною 75 см та глибиною 15 см, чим порушив п.5.2.1 ДСТУ 3587-22, ч.3 ст.12 Закону України "Про дорожній рух", п.1.5 Закону України «Про дорожній рух».

Під час розгляду справи інспектором, як стверджує представник відповідача, ОСОБА_1 були роз`яснені його процесуальні права, проте будь-яких клопотань він не заявляв. Відповідно, обставини, на які вказує позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення. При цьому, представник відповідача акцентує увагу суду, що відеозапис від 23.02.2024, враховуючи тридцятиденний строк його зберігання (відповідно до розділу 8 наказу МВС України №1026), станом на дату надходження позовної заяви не зберігся, тому наданий бути не може.

Окремо сторона відповідача висловила заперечення щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. Так, ознайомившись з вказаною заявою та доданими до неї документами, з заявленим розміром понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 4 000,00 гривень, представник відповідача категорично не погоджується із таким розміром, вважаючи вказану суму витрат неспівмірною до даної справи незначної складності та такою, що не відповідає іншим істотним обставинам.

Крім того, у відзиві наголошено, що представником позивача неодноразово подані позовні заяви ідентичного змісту, із незначними змінами щодо фактичних обставин (дати, часу, місця правопорушення, анкетних даних позивачів, реквізитів оскаржуваних рішень), тобто, значної кількості часу на підготовку позовних заяв представником не витрачалось. Крім того, документів на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу стороною позивача не подано.

04.04.2024 до матеріалів справи стороною позивача подано відповідь на відзив, яку суд не приймає із врахуванням норми ч.1 ст.269 КАС України.

Так, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, врегульовані ст.286 КАС України. Натомість, за приписами ч.1 ст.269 КАС України чітко передбачено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). Тобто, подання відповіді на відзив не передбачено.

Суд бере до уваги особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, за приписами ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Беручи до уваги вимоги ч.6 ст.262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Так, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, підстав для такого здійснення розгляду справи за ініціативою суду не встановлено.

Як встановлено при постановленні ухвали суду від 11.03.2024, із врахуванням змісту ч.6 ст.12, ч.4 ст.257 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, підстав для постановлення іншого порядку розгляду на даний час не встановлено.

Таким чином підстав для задоволення клопотання сторони позивача судом не встановлено.

Інших заяв по суті справи до матеріалів справи не надходило, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних заяв та клопотань.

Розглянувши позовну заяву, всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як врегульовано ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як передбачено ч.1 ст.262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п.3 ч.3 ст.286 КАС України).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ця норма розповсюджується й на справи про адміністративні правопорушення.

Нормою ст.280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення без-пеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і доку-ментів, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати, як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

За нормою п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно зі ст.222 КУпАП, правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, відноситься до компетенції Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідні докази стосовно старшого інспектора ВБДР УПП в Запорізькій області ДПП Бочковського Ігоря Юрійовича, який виніс оскаржуване рішення, суду не надано.

Позивач в позовній заяві наполягає на відсутності в його діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, зокрема, суб`єктивної сторони правопорушення. Вважає, що рішення відповідача винесене протиправно та необґрунтовано, з порушенням його особистих прав, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, відтак, висновки інспектора не відповідають її фактичним обставинам.

У відповідності до ч.2,4,6 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених ст. 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1.5, 1.9. Правил дорожнього руху, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, судом встановлено, що відповідно до постанови серії ББА №121652 від 23.02.2024, складеної старшим інспектором ВБДР УПП в Запорізькій області ДПП Бочковським Ігорем Юрійовичем, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займає посаду начальника дільниці Шевченківського КП «ЕЛУАШ», 22 лютого 2024 року о 09 годині 25 хвилин в м.Запоріжжя, вул. Ігоря Сікорського, 281, перебуваючи посадовою особою, відповідальною за утриманням та експлуатаційний стан проїзної частини вулиць, ОСОБА_1 не вжив заходів щодо ліквідації ями, довжиною 1 м, шириною 0,75 см, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автодоріг, а саме п.3.1.1 ДСТУ 3587-2022, ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» та п.1.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 140 КУпАП. За вчинення даного правопорушення до ОСОБА_1 застосовано стягнення у виді штрафу у сумі 1 020,00 гривень. До постанови додається акт ВШМ, бодікамера 4247, 1553. Копія постанови вручена особі, відносно якої її винесено, засвідчена підписом інспектора та ОСОБА_1 . Крім того, оскаржувана постанова містить підпис особи, притягнутої до відповідальності, щодо ознайомлення із правами відповідно до ст.268 КУпАП, строком оскарження та щодо отримання копії оскаржуваного рішення.

Частина 1 статті 140 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Судом встановлено із врахуванням санкції ч.1 ст.140 КУпАП (штраф в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що на позивача накладено адміністративне стягнення у сумі 1 020,00 гривень, тобто, у передбаченому законом розмірі. Положень ст.22 КУпАП до позивача не застосовано.

За приписами ч.3 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення; 7) інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Пунктом 1-4, 8, 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Ч.1, 2, 4, 5 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вказані норми адміністративного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок щодо доказування правомірності та обґрунтованості свого рішення, зокрема, події адміністративного правопорушення та наявності його складу у діях позивача. Проте, у даній справі вказаний обов`язок не дотриманий. Суд наголошує, що не є застосованим у справах даної категорії загальне положення щодо обов`язку позивача з приводу надання доказів на підтвердження заявлених вимог, адже в даному випадку діє саме спеціальна норма.

Суд зауважує, що суб`єктивна сторона правопорушення (форма вини позивача) не знайшла свого відображення у суті адміністративного правопорушення за змістом постанови.

При цьому, за змістом ст.10-11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити. Форма вини має бути обов`язково встановлена.

Стороною відповідача не додано доказів обсягу повноважень позивача та переліку його посадових обов`язків, більш того, доказів працевлаштування та заняття певної посади в КП «ЕЛУАШ».

Фотокартки, долучені позивачем, на підтвердження встановлення відповідних дорожніх знаків, так само як і фотознімки, долучені стороною відповідача, на переконання суду не відповідають загальним положенням про докази та доказування, зокрема, критеріям належності та достовірності, адже неможливо встановити ані місце здійснення цих знімків, ані дати та часу, ділянки дорожнього покриття.

Сторона відповідача у додатках до відзиву надає акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 22.02.2024 із схемою до акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 22.02.2024. Згідно з актом дорожні знаки на ділянці дороги відсутні, забезпечення безпечного експлуатаційного стану ділянки дороги (вулиці) покладено на КП «ЕЛУАШ» Шевченківського району. Інші особи під час обстеження відсутні. Натомість, дослідивши наданий акт, суд приймає твердження сторони позивача з приводу того, що під час його складання не встановлено дати виникнення ями. Крім того, не вказано у акті й відповідальної особи, доказів на підтвердження цієї обставини.

Відповідачем не доведено й невжиття з боку ОСОБА_1 своєчасних заходів щодо належного експлуатаційного стану відповідної дороги, що є ознакою складу адміністративного правопорушення, визначеного ч.1 ст.140 КУпАП.

Власне факт фіксації наявності на певній ділянці дороги ям або вибоїн не доводить винуватості позивача у невжитті своєчасних заходів щодо належного експлуатаційного стану цієї ділянки.

Разом з цим, витяг з журналу, наданий позивачем, суд не може прийняти як допустимий доказ, він є фрагментарним, не дозволяє зробити висновок про назву документа. Разом з цим, суд наголошує, що саме на відповідача покладений обов`язок доведення правомірності оскаржуваного рішення.

Так, для настання відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП необхідно встановити, що особа порушила правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Проте, в даному випадку, відповідач не встановив, чи було відомо позивачу в силу його службових обов`язків про зазначене у постанові пошкодження проїзної частини дороги та чи порушив він, виходячи з цього, терміни усунення цих недоліків.

Також, відповідач не встановив, що позивачем були допущені дії або бездіяльність щодо усунення недоліків.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до статті 17 Закону України «Про автомобільні дороги», управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про автомобільні дороги», основними обов`язками органів місцевого самоврядування в частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: 1) забезпечення безперервних, безпечних, економічних, зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; 2) організація будівництва, реконструкції, ремонту, утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, правилами, нормами; 3) видача дозволів на прокладання нових та ремонт існуючих мереж в межах «червоних ліній» вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 4) завчасне оповіщення учасників руху і мешканців міст та інших населених пунктів про строки та порядок тимчасового обмеження або припинення руху транспортних засобів; 5) здійснення статистичного обліку та паспортизації вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 6) забезпечення дотримання норм природоохоронного законодавства у процесі будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 7) видача в установленому порядку дозволів на тимчасове припинення руху.

За нормою статті 21 Закону України «Про автомобільні дороги», органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, в тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту, утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу, рекламоносіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, в порядку, визначеному законом; 5) забезпечення проведення аудиту або перевірки безпеки автомобільних доріг, вжиття необхідних заходів за результатами проведення аудиту безпеки автомобільних доріг або перевірки безпеки автомобільних доріг.

Тобто, відповідачем мало бути доведено, що саме КП «ЕЛУАШ» як дорожньо-експлуатаційна організація, його відповідна посадова особа, а не орган місцевого самоврядування (або його відповідний підрозділ) є відповідальними за належне утримання та ефективну експлуатацію пошкодженої ділянки дороги, що саме на балансі вказаного підприємства обліковуються дороги на території Шевченківського району м.Запоріжжя.

Крім того, ч.3 ст.12 Закону України «Про дорожній рух» врегульовано, що посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані, зокрема, забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони.

Відповідно до п. 1,2 Постанови дія Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони поширюються на автомобільні дороги загального користування, вулиці і дороги міст та інших населених пунктів, залізничні переїзди (далі - дорожні об`єкти), у межах смуги їх відведення та червоних ліній відповідно і є обов`язковими для власників дорожніх об`єктів, органів, що здійснюють управління ними, та їх користувачів, а також для підприємств та організацій, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів.

Ремонт і утримання автомобільних доріг забезпечується Агентством відновлення (автомобільних доріг загального користування державного значення), підприємствами та організаціями, уповноваженими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською держадміністраціями (автомобільних доріг загального користування місцевого значення), підприємствами або балансоутримувачами, утвореними або визначеними органами місцевого самоврядування відповідно до частини першої статті 15 Закону України Про благоустрій населених пунктів (вулиць і доріг міст та інших населених пунктів) (далі - підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів).

Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху з 01.12.2022 встановлені ДСТУ 3587-2022.

Відповідно, сам по собі факт наявності пошкодження проїзної частини дійсно становить небезпеку для учасників дорожнього руху, може призвести до критичних наслідків в разі значності пошкоджень, несприятливих погодних умов тощо, проте не доводить саме вини позивача у невжитті своєчасних заходів щодо належного експлуатаційного стану цієї ділянки (ліквідації ями).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог ст.77 КАС України не доведено правомірності оскаржуваної постанови, як і наявності події і складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності.

Відповідно, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, закриттю з підстав, встановлених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, - за відсутності події і складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1,3 ст.132, ч.1 ст.139 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у сумі 605,60 гривень підлягає компенсації на його користь за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції, оскільки відповідачем у справі виступає посадова особа Управління патрульної поліції в Запорізькій області, яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, шляхом стягнення зазначеної суми.

Стосовно витрат на правничу допомогу, суд зауважує таке. За приписами ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, судом досліджено договір про надання правової (правничої) допомоги №01/2023 від 08.12.2023, укладений між адвокатом Кальнім Д.С. та ОСОБА_1 на представництво інтересів позивача в судах з усіх питань, що стосуються захисту його законних прав і інтересів, зокрема, для представництва інтересів в адміністративному процесі в порядку КАС України, без обмежень прав та обов`язків, терміном на 1 рік. Сторонами договору обумовлено, що клієнт зобов`язується виплатити адвокату грошову винагороду за надання правової допомоги представника за спільною домовленістю за кожний окремий вид адвокатської діяльності згідно зі ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У додатку до договору сторонами обумовлено, що підготовка судової практики для написання позову оцінюється у 1 000 гривень, підготовка і подача позовної заяви, формування пакету документів 2 000 гривень, участь у судовому засіданні 1 000 гривень. Договір та додаток до нього засвідчений підписами сторін правочину.

Судом досліджено акт приймання-передачі наданих послуг від 29.02.2024 до вказаного вище договору, із описом наданих послуг, перелік яких відповідає змісту додатку до договору, детальний опис робіт, які засвідчені підписами сторін правочину; квитанція про сплату 4 000 гривень від 29.02.2024; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП №001486 від 29.11.2017.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вказаних норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалено рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Із врахуванням заперечень відповідача, суд дійшов висновку про те, що заявлені до відшкодування позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 4 000,00 гривень є завищеними, з огляду на те, що участь представника позивача під час розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін не вимагалась. Крім того, суд враховує значення справи для сторін, рівень складності, обов`язок з доказування, що покладений саме на сторону відповідача та не потребує активних дій представника позивача зі збору доказів. На підставі наведеного суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2 000 гривень. Іншу частину судових витрат суд залишає за позивачем.

Керуючись ст. 2, 6, 8, 9, 12, 59, 72-79, 121, 132, 139, 143, 159, 162, 175, 205, 229, 241-246, 257, 262, 269-272, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, поданий в порядку адміністративного судочинства, - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА №121652 від 23.02.2024, винесену старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Бочковським Ігорем Юрійовичем відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, та застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 020,00 гривень на користь держави.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, код за ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок), а також витрати направничу допомогу у сумі 2 000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 копійок).

Іншу частину витрат на правничу допомогу залишити за позивачем.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, , адреса місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 96; адреса для електронного листування:

Департамент патрульної поліції Національної поліції України, , адреса місцезнаходження: м.Київ, вул. Ф. Ернста, буд.3; адреса для електронного листування:

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Копію рішення суду невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду складено та підписано 24.05.2024.

Суддя Л.А.Вайнраух