Справа № 380/14544/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/14544/23 пров. № А/857/26090/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року (головуючий суддя Потабенко В.А., м. Львів) за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Львівській області звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути податковий борг в розмірі 99283,56 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету податковий борг в сумі 99283 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті вісімдесят три) гривні 56 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає його незаконним та необгрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що 11.02.2022 ним подана скарга на рішення №1303/13-01-07-14 від 28.01.2022 та податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 28.01.2022 №1306/13-01-07-14; №1309/13-01-07-14; №1312/13-01-07-14. В цей же день на адресу позивача було направлено повідомлення про подання скарги на складені ГУ ДПС у Львівській області рішення № 1303/13-01-07-14 від 28.01.2022, та податкові повідомлення- рішення від 28.01.2022 за № 1306/13-01-07-14; № 1309/13-01-07-14; № 1312/13-01-07-14. Скарга та повідомлення відправлені адресатам цінними листами з описом вкладення та повідомленням про вручення, через АТ «Укрпошта», що підтверджується відповідними відмітками на описі та квитанціями про оплату відправлень які додаються до апеляційної скарги.

У поданій до Державної податкової служби України скарзі відповідачем наведено інформацію яка повністю спростовує наведене в акті позапланової документальної невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи від 12.01.2022 №30/13-01-07-14-03 , на підставі якого були складені податкові повідомлення-рішення відповідача. Також, до зазначеної скарги було додано документи, що підтверджують доводи скарги та спростовують наведене в акті перевірки на 176 (Ста сімдесяти шести) аркушах, а саме: копії договору оренди приміщення від 27.08.2018, угоди № 368 на адміністрування, ремонт і технічне обслуговування РРО від 03.09.2018, накладних та копії документів, що підтверджують оплату, розрахунково-платіжних відомостей та копії відомостей на виплату готівки за листопад - грудень 2018 р., січень - березень 2019 р., а також перелік накладних (реєстр), список оплат та копії банківських виписок за періоди 01.08.2018 - 30.09.2018, 01.10.2018 - 31.12.2018, 01.01.2019 - 31.03.2019 р.р.

Вважає, що оскільки відповідачем ні у строки встановленні ст. 56 Податкового кодексу України, ні на даний час не отримано вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, а також не було отримано рішення про продовження строку розгляду скарги платника, відповідач абсолютно правомірно вважав, що така скарга задоволена, а податкові повідомлення-рішення скасовано.

Зазначає, що у судовому рішенні відсутні будь-які згадки про те, що до податкових повідомлень-рішень було застосовано процедуру адміністративного оскарження, з чого можна зробити висновок про неповідомлення позивачем про застосування такої та про її результати.

Звертає увагу, що відповідачем не отримано податкової вимоги форми «Ф» від 07.12.2022 №0013987- 1303-1303, а позивачем не надано суду жодних доказів про надіслання такої відповідачу, її отримання відповідачем чи відмови у отриманні, в рішенні суду наявність чи відсутність таких обставин не відображено.

Вважає, що враховуючи положення ст. 56 Податкового кодексу України щодо процедури адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, строків прийняття рішень за результатами застосування такої процедури, ст. 59 Податкового кодексу України щодо вручення/надсилання податкових вимог, у позивача на момент звернення до суду, розгляду справи та ухвалення оскаржуваного судового рішення, були відсутні підстави для стягнення визначеної в рішенні суду заборгованості у судовому порядку.

Також вважає, що саме за нез`ясованості обставин, при ухвалені рішення судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме норми Податкового кодексу України які встановлюють наявність грошового зобов`язання та право позивача на вжиття заходів щодо погашення податкового боргу (зазначені норми суд першої інстанції зазначає в оскаржуваному рішенні).

Зазначає, що неповідомлення відповідача про відкриття провадження у справі №380/14544/23 позбавило його права на подання відзиву та доказів які є важливими для вирішення даної справи. Враховуючи положення глави 10 Кодексу адміністративного судочинства України та надзвичайно складні обставини в яких перебуває Україна та громадяни, суму боргу яку просив стягнути позивач, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо можливості розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив таку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки ГУ ДПС у Львівській області про податкову заборгованість від 07.06.2023 № 6317/5/13-01-13-03 ОСОБА_1 станом на 05.06.2023 має податковий борг у сумі 99283,56 грн.

Як встановлено з матеріалів справи, податковий борг у ОСОБА_1 виник:

- по податку на доходи фізичних осіб 90704,84 грн на підставі податкового повідомлення-рішення від 28.01.2022 № 1309/13-01-07-14 на суму 81991,90 грн; згідно інтегрованої картки платника податку числиться пеня на суму 8712,94 грн;

- по військовому збору 7558,72 грн на підставі податкового повідомлення-рішення від 28.01.2022 № 1312/13-01-07-14 на суму 6832,65 грн; згідно інтегрованої карки платника податку числиться пеня на суму 726,07 грн;

- по адміністративних штрафах та інших санкціях 1020,00 грн на підставі податкового повідомлення-рішення від 28.01.2022 № 1306/13-01-07-14 на суму 1020,00 грн.

З матеріалів справи видно, що відповідач суми узгоджених грошових зобов`язань у встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України) строки не сплатив.

Суд також встановив, що позивач скеровував на податкову адресу ОСОБА_1 податкову вимогу форми «Ф» від 07.12.2022 № 0-1303 на суму 99283,56 грн.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до статті 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. 15.1. статті 15 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 16.1.4. ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Як передбачено п.п. 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п.п. 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Як передбачено п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до п.п. 54.3.1 пункту 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію.

Крім того, згідно п.п. 54.3.3 пункту 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п.п. 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України після закінчення встановлених Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки (п.п. 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно вимог пункту 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відтак, як вірно зазначено судом, безспірними вимогами органів стягнення слід вважати узгоджену суму податкового зобов`язання, не сплачену платником податків у строки, визначені ст. 57 ПК України.

Згідно з пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Відповідно до пункту 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, з метою сплати відповідачем податкового боргу податковий орган сформував та направив відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 07.12.2022 № 0-1303.

Зазначена податкова вимога ні в адміністративному, ні в судовому порядку у встановлений чинним законодавством спосіб не оскаржена, а сума податкового боргу до бюджету не сплачена.

Згідно з пунктом 41.2 статті 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Пунктом 87.1 статті 87 ПК України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки за відповідачем рахується податковий борг в загальному розмірі 99283,56 грн, щодо наявності та розміру якого не надано доказів його погашення чи оскарження податкових повідомлень-рішень, то позовні вимоги ГУ ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Судом також враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Виходячи із зазначеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року по справі № 380/14544/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула