Справа № 161/7637/24
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/7637/24
Провадження № 2-а/161/119/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Рудської С.М., розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови за закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В:

19.04.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 13.04.2024 року йому стало відомо про існування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 1477620 від 19.02.2024 року, якою його було притягнуто за порушення правил зупинки, а саме: здійснення зупинки транспортного засобу менше ніж за 10 м. до виїзду (далі постанова). Однак, оскаржувану постанову він вважає незаконною, оскільки така не містить посилань на жодний технічний засіб, яким би здійснювалися вимірювання відстані, відеофіксація факту правопорушення та процедури розгляду справи. Розгляд справи проведений у його відсутності, посадовою особою відповідача йому не було роз`янено його процесуальних прав, а також не забезпечено можливості реалізувати такі. Просить суд поновити йому строк для оскарження постанови, вищевказану постанову скасувати, провадження у справі щодо нього закрити.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2024 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, її розгляд призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 18).

06.05.2024 року представником позивача було подано до суду відзив на вищевказаний адміністративний позов. На обґрунтування своїх заперечень щодо позову останній зазначає, що 19.02.2024 року о 17:25 в м. Дубно по вул. Замкова, 43, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом INFINITІ Q30, д.н.з. НОМЕР_1 , ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території, чим порушив вимоги п. 15.9 «и» ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Присутність позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, як і сам факт порушення правил зупинки, підтверджується фотофіксацією. Натомість ОСОБА_1 на підтвердження доводів свого позову жодних доказів не долучає. Вважає оскаржувану постанову такою, що винесена із повним дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому в його задоволенні просить відмовити (а.с. 21-25).

08.05.2024 року від позивача надійшла до суду відповідь на відзив. Свої доводи з приводу заперечень сторони відповідача ОСОБА_1 мотивує тим, що оскаржувана постанова була винесена більш ніж через годину після здійснення фотофіксації, на яку посилається представник УПП в Рівненській області ДПП. Зазначене спростовує доводи з приводу проведення розгляду справи у його присутності. При цьому, постанова відповідача не містить посилання ані на вищезгадану фотофіксацію, ані на технічний засіб, за допомогою якого така здійснена. Натомість, обов`язок доведення вини особи у вчиненні інкримінованого правопорушення покладений саме на суб`єкта владних повноважень. Вважає, що доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву не спростовують обґрунтованості його адміністративного позову (а.с. 29).

Станом на дату ухвалення даного судового рішення від відповідача заперечення на відповідь позивача на адресу суду не надходили, строк для подання стороною відповідача заперечень закінчився.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом встановлено, що зі змістом оскаржуваної постанови ОСОБА_1 ознайомився 13.04.2024 року шляхом отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, яке було відкрито на примусове виконання такої (а.с. 12-16).

Зазначене повністю узгоджується з тією обставиною, що оскаржувана постанова не містить підпису ОСОБА_1 про її отримання за наслідками її складення (а.с. 10-11).

Також, стороною відповідача не було надано жодних доказів того, що оскаржувана постанова отримана позивачем іншою датою аніж та, на яку посилається ОСОБА_1 .

Із даною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області 19.04.2024 року, тобто протягом встановленого законодавством десятиденного строку на оскарження постанови.

Враховуючи зазначені обставини, суд визнає причини пропуску строку для звернення до суду з даним позовом поважними, та вважає можливим поновити позивачу пропущений процесуальний строк.

Судом також встановлено, що 19.02.2024 року поліцейським взводу № 4 роти № 6 БУПП в Рівненській області капралом поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 1477620 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 10-11).

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 , 19.02.2024 року о 17 год. 25 хв., в м. Дубно по вул. Замкова, 43, керуючи транспортним засобом INFINITІ Q30, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території, чим порушив вимоги п. 15.9 «и» ПДР України.

Пунктом 15.9 «и» ПДР України передбачено, що зупинка забороняється ближче 10 м. від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, стороною відповідача суду не надано.

Єдиним доказом, на який сторона відповідача посилається як на правомірність та законність винесення оскаржуваної постанови, є фотофіксація транспортного засобу INFINITІ Q30, д.н.з. НОМЕР_1 одну фотосвітлину.

Однак, вищевказаний документ є не належним та недопустимим доказом з огляду на наступне.

У своїй Постанові від 13.02.2020 року при розгляді справи № 524/9716/16-а Верховний суд прийшов до висновку, що у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення.

Даний висновок кореспондується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17 з якої слідує, що відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого статтею частиною другою 122 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. При цьому, безпідставними є доводи скаржника про те, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення лише у випадку фіксації правопорушення здійсненої у автоматичному режимі, оскільки частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Вимоги ж до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, визначені частиною четвертою вказаної статті.

Однак, в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на будь-який доказ, який до неї додається, а також технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотофіксацію інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, долучені до відзиву на адміністративний позов матеріали фотофіксації не вказуються на факт керування позивачем 19.02.2024 року о 17 год. 25 хв., в м. Дубно по вул. Замкова, 43, транспортним засобом INFINITІ Q30, д.н.з. НОМЕР_1 , та здійснив зупинки транспортного засобу ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території саме останнім.

Також, стороною відповідача не надано жодних доказів, на яких відображено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, яка, відповідно до вимог чинного процесуального законодавства, повинна бути проведена із суворим додержанням вимог Закону.

В свою чергу, візуальне спостереження за неправомірними діями осіб, яке фіксується шляхом написання відповідних рапортів працівниками органу Національної поліції, може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, яке, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» повинно здійснюватися, в тому числі за допомогою відеотехніки, а також з використанням інформації, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд наголошує, що лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 19.02.2020 року в справі № 204/8036/16-а.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду даної справи обставини, у своїй сукупності, свідчать про необґрунтованість оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, стороною відповідачів суду не надані, відзив на адміністративний позов та додані до нього докази, не спростовують доводи позивача, то суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені, то з відповідач на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 605,60 грн.

На підставі ст.ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1477620 від 19.02.2024 року.

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови за закриття провадження у справі задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського взводу № 4 роти № 6 БУПП в Рівненській області капрала поліції Стрижеуса С.А. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 1477620 від 19.02.2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 27 травня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська