Справа № 120/19630/23
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2024-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

24 травня 2024 р. Справа № 120/19630/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного, через свого адвоката, звернувся ОСОБА_3 (далі позивач) з адміністративним позовом до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі- відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області № 0042 від 31.08.2023 р. про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Латвійської Республіки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- зобов`язати управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області надати громадянину Латвійської Республіки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл на імміграцію в Україну.

Ухвалою від 15.01.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову та вказав, що позивач, при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо надав неправдиві відомості щодо місця свого проживання, що свідчить про свідоме зазначення неправдивих відомостей відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію», що свідчить про правомірність прийняття уповноваженим органом рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію.

Ухвалою від 23.01.2024 в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи відмовлено.

Ухвалою від 23.01.2024 в задоволенні клопотання Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про розгляд справи у порядку загального позовного провадження відмовлено.

Ухвалою від 02.02.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 .

01.03.2024 від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких остання вказала на правомірність прийнятого відповідачем рішення від 31.08.2023.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Латвійської Республіки.

03.09.2017 ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_5 , яка є громадянкою України, що не заперечується сторонами.

У позивача та ОСОБА_5 народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 31.10.2022 р., виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Донька позивача має громадянство України, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином України № 615/2018.

Матеріали справи містять копію заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2019 у справі № 127/26805/19, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 03.09.2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2413. Дане рішення набрало законної сили.

01.09.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україні.

У вказаній заяві підставою для надання дозволу на імміграцію в Україну вказано у графі: 03/01 Шлюб з громадянином України, діти і батьки громадяни України.

ОСОБА_7 своїм місцем проживання України зазначив наступну адресу: АДРЕСА_1 .

Крім того, у відповідній графі проставлено відмітку що перебуває у шлюбі.

Також матеріали справи містять пам`ятку для іноземця та особи без громадянства, які перебувають у процедурі оформлення дозволу на імміграцію в Україну.

На підтвердження факту проживання позивача за вищевказаною адресою надано акт про встановлення факту проживання громадянина від 27.09.2023 р., виданим головою ОСББ «Подолянка-8» і який підтверджено присутніми сусідами-свідками.

Рішенням управління Державної міграційної служби у Вінницькій області від 31.08.2023 № 0042 відмовлено у наданні Роледерс Александрсу дозволу на імміграцію в Україну. Підставою для відмови вказано п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію».

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач через свого адвоката звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-ІІІ (далі - Закон №2491-III), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У розумінні положень ст. 1 Закону № 2491-III, імміграцією є прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрантом - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квотою імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозволом на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до ст. 4 Закону № 2491-III, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Статтею 6 Закону України «Про імміграцію» визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Відповідно до частини першої цієї статті Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів: організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 (далі - Положення № 360) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів є Державна міграційна служба України (ДМС).

ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені ст. 9 Закону № 2491-III.

Згідно зі ст. 9 Закону № 2491-III заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки;

2) копія документа, що посвідчує особу;

3) документ про місце проживання особи;

4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію встановлені статтею 10 цього Закону.

Дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи або документи, що не підтверджують законність перебування на території України на день подання документів для отримання дозволу на імміграцію чи наявність підстав для отримання дозволу на імміграцію, передбачених статтею 4 цього Закону, або документи, що підтверджують підстави, які припинилися;

4-1) особам, які уклали шлюб з громадянином України або іммігрантом, факт перебування в якому є підставою для надання дозволу на імміграцію, якщо такий шлюб за рішенням суду визнано недійсним у разі його фіктивності або якщо наявні обставини, визначені у статті 4-1 цього Закону;

4-2) особам, які не подали всі передбачені цим Законом документи;

4-3) особам, які під час попереднього перебування в Україні були притягнуті до кримінальної або адміністративної відповідальності за вчинення незаконного перетинання чи спробу незаконного перетинання державного кордону України або порушили порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України чи виїзду з неї, або порушили законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України, а також особам, стосовно яких виявлено факти невиконання рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або які мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними чи юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС або територіальний орган), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

За змістом пункту 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

- проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан»), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;

- проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію»;

- надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

- здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Згідно з пунктом 14 Порядку № 1983 територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит. Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

Пунктом 16 Порядку № 1983 визначено, що у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Тобто, територіальні органи і територіальні підрозділи ДМС після отримання заяви про надання дозволу на імміграцію та доданих документів перевіряють правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію».

Саме з цією метою з`ясування наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію» підрозділи ДМС надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби. У відповідь на запит МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужби проводять відповідно до компетенції перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається, а про результати перевірки інформують орган, який надіслав запит (абзац другий пункту 14 Порядку №1983), - для прийняття обґрунтованого рішення.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і територіальних підрозділів ДМС, ці органи аналізують у місячний строк отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу з урахуванням інформації, отриманої у ході проведення перевірок, передбачених пунктом 12 цього Порядку.

Судом встановлено, що рішенням управління Державної міграційної служби у Вінницькій області від 31.08.2023 № 0042 відмовлено у наданні ОСОБА_4 дозволу на імміграцію в Україну. Підставою для відмови вказано п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію».

Оцінюючи доводи сторін, і надані ними докази щодо наявності чи відсутності підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.10 Закону №2491-ІІІ, для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Матеріали справи свідчать, що управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області розпочало процедуру направлення запитів до регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби, Національної Поліції відповідно до вимог постанови КМУ від 26.12.2002 року за № 1983 «Про порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданням про його скасування та виконання прийнятих рішень» та ст. 10 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа Державної прикордонної служби України від 01.09.2022, вказано що перевіркою встановлено, що станом на 08:30 01.09.2022 інформація про цього іноземця ( ОСОБА_3 ) у базі даних осіб, яким на підставі закону органами охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну відсутня.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа управління Служби безпеки України у Вінницькій області від 21.10.2022, за результатами перевірки, відповідно до п. 14 «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого постановою КМУ від 26.12.2002 № 1983, іноземних громадян та осіб без громадянства, в тому числі, щодо ОСОБА_3 , які звернулись до УДМСУ у Вінницькій області із заявами про надання дозволу на імміграцію в Україну, відомостей щодо обставин за яких дозвіл на імміграцію не надається, на даний час не отримано.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа Вінницького районного управління поліції у Вінницькій області від 09.09.2022, при перевірці місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: АДРЕСА_1 , встановлено, що дана особа дійсно проживає за вищевказаною адресою на даний час.

Відповідно до наявних в матеріалах справи листів Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 09.2022, від 01.11.2022, від 19.12.2022 від 02.02.2023 від 16.03.2023 від 02.06.2023 від 25.07.2023, від 24.08.2023 на запити відповідача щодо надання інформації про наявність фактів притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності особи ( ОСОБА_3 ) вказано, що станом на 06.09.2022, 01.11.2022, 19.12.2022, 02.02.2023, 16.03.2023, 01.06.2023, 25.07.2023, 22.08.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до кримінальної відповідальності не притягується. Разом з тим, вказано, що неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до листа Вінницького районного управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 07.07.2023, яким повідомлено УДМС України у Вінницькій області, що в ніч на 03 липня 2023 року мали місце події за громадянина ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), 1986 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (паспорт НОМЕР_2 ). За даним фактом сектором дізнання Вінницького районного управління НП у Вінницькій області внесено відомості до Єдиного реєстру розслідувань за №0000287 від 03.07.2023, за ознаками чого, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та розпочато розслідування.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 1983 визначено, що у разі необхідності, відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України "Про імміграцію", а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

Так, з матеріалів справи слідує, що 28.08.2023 року на адресу УДМС у Вінницькій області надійшла заява громадянина України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , власника квартири АДРЕСА_2 , у якій 31.08.2022 року він надав свою згоду на реєстрацію та проживання громадянину Латвійської Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У своїй заяві громадянин ОСОБА_10 просив не брати до уваги під час розгляду матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Латвійської Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його згоду, на проживання позивача оскільки громадянин Роледерс жодного дня не проживав за вказаною адресою.

Окрім цього, 31.08.2023 року ОСОБА_10 надав до відповідача нотаріально засвідчену заяву, у якій повідомляє про відклик заяви-згоди на проживання та реєстрацію вищезазначеного іноземця від 31.08.2023 року.

Відповідач у відзиві на позов вказав, що місце проживання в Україні осіб, які тимчасово на законних підставах перебувають на її території, підтверджується документами, передбаченими абзацом сьомим підпункту 1 пункту 9 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, а саме: документом про право власності або свідоцтвом про державну реєстрацію права власності на житло, яке надається іноземцеві та особі без громадянства для перебування (після пред`явлення повертається), та його копія, а в разі, коли житло не належить приймаючій стороні, - письмова згода власника (співвласника) такого житла.

Відтак, на думку відповідача у громадянина Латвійської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично відсутній документ про місце проживання в Україні, а пунктом 4 частин першої статті 10 Закону передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Суд звертає увагу, що отримавши від ОСОБА_10 нотаріально засвідчену заяву, у якій він повідомляє про відклик заяви-згоди на проживання та реєстрацію вищезазначеного іноземця від 31.08.2023 року, у відповідача виникли об`єктивні сумніви щодо дійсності проживання позивача за вказаною адресою.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідач, у зв`язку із отриманою від органів поліції інформації, пропонував позивачу з`явитись до органів УДМС України у Вінницькій області для надання пояснень, однак відомості про прибуття та надання таких пояснень позивачем в суду відсутні, хоча особа яка має намір отримати дозвіл на імміграцію в Україну повинна бути зацікавлена та взаємодіяти з відповідними органами для отримання такого дозволу.

Разом з тим, на підставі аналізу оскаржуваного рішення, суд встановив, що спірне рішення прийнято на підставі п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи або документи, що не підтверджують законність перебування на території України на день подання документів для отримання дозволу на імміграцію чи наявність підстав для отримання дозволу на імміграцію, передбачених статтею 4 цього Закону, або документи, що підтверджують підстави, які припинилися.

Як було зазначено судом вище, відповідно до заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2019 у справі № 127/26805/19, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 03.09.2017року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2413. Дане рішення набрало законної сили.

В подальшому, 01.09.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україні. У вказаній заяві підставою для надання дозволу на імміграцію в Україну вказано: 03/01 Шлюб з громадянином України, діти і батьки громадяни України.

Місцем проживання в України вказано: АДРЕСА_1 .

Крім того, у відповідній графі ОСОБА_3 проставлено відмітку що перебуває у шлюбі. На зворотній стороні у відомостях про близьких родичів, що живуть в Україні та за кордоном позивач вказав доньку ОСОБА_6 та дружину ОСОБА_5 .

При цьому, позивач проставив підпис, що його ознайомлено із тим, що у разі зазначення у заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей, йому буде відмовлено у наданні дозволу на імміграцію.

Суд звертає увагу, що на момент подачі ОСОБА_3 заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну від 01.09.2022, останній вказав неправдиві відомості, а саме про те, що він перебуває у шлюбі, однак відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2019, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 розірвано.

Доказів того, що позивач та ОСОБА_2 знов уклали шлюб та станом на 01.09.2022 перебували у шлюбі, матеріали справи не містять.

Як було зазначено вище, у разі виявлення факту, що особа, яка подавала заяву про надання дозволу на імміграцію, зазначила свідомо неправдиві відомості чи подала підроблені документи, то у контролюючого органу наявні усі підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Отже, беручи до уваги викладене вище у сукупності, за наведених обставин суд приходить до висновку, відповідач обґрунтовано та правомірно прийняв рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Таким чином, враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно з ч.1 ст.9, ст.72, ч.1, 2, 5 ст.77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним, скасування рішення № 0042 від 31.08.2023 р. та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 )

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, )

Третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар