Справа № 200/2681/24
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2024-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року Справа№200/2681/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

02.05.2024 року ОСОБА_1 через свого представника (адвоката) та підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04.04.2024 року №80 про відмову в призначенні їй пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу: періодів роботи згідно із записами у трудовій книжці від 07.05.1969 року без номеру; періоду навчання з 01.09.1966 року по 27.02.1970 року згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.03.1970 року.

Позов обґрунтовувала тим, що оскарженим рішенням їй протиправно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю на час звернення необхідного страхового стажу, який не зараховано через недоліки, на думку відповідача, допущені при заповненні трудової книжки, та диплому про навчання в частині зміни прізвища

Проте, такі твердження є безпідставними, оскільки спростовується записами в її трудовій книжці, де є затверджений печаткою запис про зміну її прізвища, а також записи про початок та закінчення навчання, про прийняття на роботу.

Вважаючи свої пенсійні права порушеними звернулася до суду з даним позовом.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області подав відзив на позовну заяву, в якому виклав зміст оскарженого рішення. Вважав, що воно відповідало вимогам законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, виклав зміст оскарженого рішення, яке прийнято іншим органом Пенсійного фонду України по принципу екстериторіальності. Вважав, що воно відповідало вимогам законодавства, і Головне управління не порушило права позивача. Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що 28.03.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через вебпортал Пенсійного фонду України звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до Порядку, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області від 04.04.2024 року №80 в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю на час звернення необхідного страхового стажу.

Рішення мотивовано тим, що відповідно до наданих документів: вік заявника - 73 роки 07 місяців; страховий стаж для визначення права - 00 років 00 місяці (необхідно 15 років).

Вказаним рішенням до страхового стажу не зараховані, зокрема:

- період навчання з 01.09.1966 року по 27.02.1970 року згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.03.1970 року, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним заявниці;

- періоди трудової діяльності згідно з трудовою книжкою від 07.05.1969 року без номеру, оскільки запис про зміну прізвища не засвідчений печаткою, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, що затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162, а свідоцтво про шлюб заявницею не надано.

В рішенні зазначено, що для зарахування періодів трудової діяльності згідно з трудовою книжкою та періоду навчання необхідно надати свідоцтво про шлюб або зміну прізвища.

Позивач не погоджувалася з рішенням органу Пенсійного фонду України саме в цій частині, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Крім того, зазначеним рішенням до страхового стажу позивача не зарахований період роботи з 07.05.1969 року по 01.09.1969 року згідно з довідкою Слов`янської дистанції електропостачання від 23.06.2024 року № 16, оскільки дата видачі довідки зазначена некоректно і дата прийняття не відповідає даті наказу про прийняття.

Рішення органу Пенсійного фонду України в цій частині не оскаржується.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.

Так, згідно з вказаною статтею починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, при зверненні, зокрема: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Відповідним рішенням позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу, до якого цим рішенням не зараховані періоди її роботи, що зазначені в її трудовій книжці (без зазначення таких періодів), через недоліки, допущені при заповненні трудової книжки, та диплому про навчання в частині зміни прізвища.

Як вбачається з трудової книжки позивача від 07.05.1969 року без номеру, ведення якої розпочато за часів СРСР на території Росії, в ній на титульній сторінці міститься прізвище « ОСОБА_2 », яке перекреслене і замість нього написано « ОСОБА_3 ». На сторінці, що знаходиться ліворуч від титульної, - на штампу міститься напис російською: «Фамилию считать ОСОБА_3 ; основание: свидетельство о браке № НЕ 307556 от 18 сентября 1974 года, видано Арх. гор. бюро ЗАЦС» (що відповідає українській: «Прізвище вважати ОСОБА_3 ; підстава: свідоцтво про шлюб № НОМЕР_2 від 18 вересня 1974 року, видане Архангельським міським бюро РАЦС»); зазначений напис зроблений інспектором кадрів, міститься підпис особи, яка його вчинила.

Запис про зміну прізвища дійсно не засвідчений печаткою підприємства.

Проте, разом з трудовою книжкою позивач надавала органу Пенсійного фонду України посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , дата видачі 07.08.2007 року безстроково, в якій її ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) написано так: « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатково позивач надала:

- довідку про укладення шлюбу № 348 (форма №28), що видана архівом Архангельського територіального відділу управління РАГС адміністрації Архангельської області 26.04.2006 року, в якій зазначено, що в архіві є запис № 1562 від 18.09.1974 року про укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , після укладення якого ОСОБА_6 присвоєно прізвище ОСОБА_3 ; даний брак розірваний;

- свідоцтво про розірвання зазначеного шлюбу від 17.10.1977 року НОМЕР_4 , після чого за позивачем залишилося прізвище ОСОБА_3 .

Отже, належність позивачу трудової книжки від 07.05.1969 року без номеру підтверджена документально, що відповідачем помилково не було враховано при прийнятті оскарженого рішення.

Крім того, щодо заповнення трудової книжки, суб`єктом владних повноважень не враховані положення чинних у відповідний час нормативно-правових актів: Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, що затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, відповідно до яких заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.

Крім того, суб`єктом владних повноважень не враховані положення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1966 року по 27.02.1970 року згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.03.1970 року (згідно з яким рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 27.02.1970 року позивачу присвоєно кваліфікацію техніка-електрика), то зазначений період відображений в трудовій книжці позивача (стор. 4 та 5), де зроблені записи: про початок навчання 01.09.1966 року та закінчення навчання (помилково замість дати 27.02.1970 року зазначена дата видачі диплому - 01.03.1970 року), про те, що у вказаний період позивач навчалася в Слов`янському електробудівельному технікумі, і про прийняття її з 01.04.1970 року на роботу після закінчення навчання за отриманою спеціальністю. Вказаний запис засвідчений підписом особи, яка його вчинила, та завірений відповідною печаткою.

З огляду на наведене вказаний період не потребував надання додаткових документів щодо прізвища позивача та повинен був бути зарахований до страхового стажу позивача.

Неврахування наведених обставин та положень законодавства призвело до помилкового прийняття оскарженого рішення про відмову в призначенні пенсії.

Отже, таке рішення не ґрунтується на положеннях законодавства та порушує пенсійні права позивача.

Враховуючи наведене таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

З огляду на наведене порушені пенсійні права позивача підлягають захисту та відновленню шляхом визнання протиправним та скасування оскарженого рішення та зобов`язання відповідача (органу Пенсійного фонду України, що прийняв оскаржене рішення) повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи та навчання, що відображені в її трудовій книжці та, відповідно, дипломі (ч. 2 ст. 9, п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволенню не підлягають, оскільки заява позивача про призначення пенсії розглядалася іншим органом Пенсійного фонду України, оскаржене рішення також прийнято іншим органом Пенсійного фонду України, який в разі скасування такого рішення уповноважений вчиняти відповідні дії щодо заяви позивача, яка стала підставою для прийняття такого рішення.

Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення основних позовних вимог, тому судові витрати у вигляді судового збору, які оплачені позивачем в сумі 968,96 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

При обчисленні розміру судового збору судом враховані положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», згідно з якими при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса взяття на облік в якості внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04.04.2024 року №80, прийняте щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2024 року про призначення пенсії відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи, що відображені в її трудовій книжці від 07.05.1969 року без номеру, та періоду навчання з 01.09.1966 року по 27.02.1970 року згідно з її дипломом НОМЕР_1 від 01.03.1970 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса взяття на облік в якості внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 (дев`яносто шість) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 27 травня 2024 року.

Суддя Т.В. Логойда