Справа № 725/9666/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/9666/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Галичанський О.І.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

23 травня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мойсюка М.І Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Литвин Д. С.,

представника відповідача - Сірик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Першотравневого районного суду міста Чернівці з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18 березня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову Чернівецького відділу УДМС України в Чернівецькій області серії ПН МЧВ №001670 від 02.11.2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3026 грн. на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та закрито провадження у справі.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Позивач в судове засідання не з"явились.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3026 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 12.07.2023 року о 10 год. 53 хв. виявлено громадянку РФ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 07.12.2021 року по теперішній час проживає на території України за недійним документом, а саме паспортом громадянки РФ для виїзду за кордон, термін дії якого закінчився 06.12.2021 року, чим порушила вимоги п.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЧВ №001530 від 12.07.2023 року, ОСОБА_1 допустила порушення вимог ч. 16 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначила, що вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки вона проживає на території України з лютого 2012 року на підставі тимчасової посвідки на постійне проживання, яка видана безстроково та є документом, що надає право іноземцю постійно проживати в Україні.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки судовим розглядом встановлено відсутність у діях позивачки складу правопорушення, передбаченого ст. ч.1 ст. 203 КУпАП, так як ОСОБА_1 перебуває на території України на підставі тимчасової посвідки на право постійного проживання в Україні (безтерміново), а також перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянином України.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог позивача.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційних скаргах, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За правилами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.22 ст.4 ЗУ « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на момент розгляду даної справи, у ОСОБА_1 наявна тимчасова посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 , яка видана 06.06.2012 року на безстроковий термін. ( а.с. 13). З 15.06.2012 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що ОСОБА_1 зареєструвала шлюб 17.07.2009 року із ОСОБА_3 у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції , актовий запис №1168. ( а.с.16).

Факт перебування позивачки у шлюбних відносинах з громадянином України ОСОБА_3 було також підтверджено її представником у судовому засіданні.

Згідно вимогп.п. 16, 17. ст. 1 Закону України « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортний документ іноземця це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно наданої тимчасової посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , строк її дії безстроковий. На підставі цього документу, ОСОБА_1 перебуває на території України.

Відповідно до ч. 14статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322затверджений Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі Порядок №322), відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до п. 7 Порядку №322, обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання.

Згідно із п. 19 Порядку №322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Більше того, необхідно зауважити, що нормами частини 1 статі 203 КУпАП України ( в редакції, чинній на день прийняття оскаржуваної постанови від 02.11.2023) визначено вичерпний перелік порушень іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, а саме, перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування).

Разом з тим, даною нормою не передбачено відповідальність за проживання на території України за недійним паспортом громадянина іншої держави для виїзду за кордон, термін дії якого закінчився, маючи при цьому дійсну посвідку на проживання в Україні.

Таким чином, оскільки відповідачем не доведено незаконність перебування ОСОБА_1 на території України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у її діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП. Суд вірно взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 перебуває на території України на підставі тимчасової посвідки на право постійного проживання в Україні (безтерміново).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам сторін. Жодних нових доводів, які б вказували на порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Щодо інших доводів скаржника, зазначених у апеляційній скарзі, колегія суддів, згідно ч. 2 ст. 6 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мойсюк М.І Граб Л.С.