Справа № 400/13836/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/13836/23

Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.

Дата і місце ухвалення 08.01.2024р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини за періоди: із 27.01.2023 року по 14.02.2023 року, з 18.07.2023 року по 15.08.2023 року, а також за час перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі довідки ВЛК від 14.03.2023 року №2385, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини за періоди: із 27.01.2023 року по 14.02.2023 року, з 18.07.2023 року по 15.08.2023 року, а також за час перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі довідки ВЛК від 14.03.2023 року №2385, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт вказував на те, що під час проходження військової служби військовослужбовець ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання біля н.п. Красногорівка, Донецької області, 10.01.2023 року отримав травму. Діагноз: «частковий розрив ПХЗ, дегенеративного-дистрофічний розрив переднього рога медіального меніска, хондромаляція медіальних виростків 1-2 ст., хондромаляція надколінника 2-3 ст., артроз 1 ст., кіста Бейкера лівого колінного суглобу».

У зв`язку з отриманням бойової травми (10.01.2023 року) ОСОБА_1 проходив довготривале лікування та перебував на стаціонарному лікуванні: перебував у стаціонарі з 27.01.2023 року по 14.02.2023 року. Відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії від 14.02.2023 року № 1604 він потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Крім того, як зазначає апелянт, відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії від 14.03.2023 року № 2385 він потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії від 19.05.2023 № 178 ОСОБА_1 непридатний до служби у морській піхоті, придатний до військової служби.

Також зазначено, що відповідно до виписного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3442 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 18.07.2023 року по 15.08.2023 року. Тобто, як вказує позивач, він перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з бойовою травмою тяжкого ступеню загалом у періоди з 27.01.2023 року по 14.02.2023 року; з 18.07.2023 року по 15.08.2023 року, а також перебував у відпустці за станом здоров`я на підставі довідки ВЛК від 14.03.2023 року №2385.

На думку позивача, військовою частиною безпідставно не було нараховано та виплачено йому додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168.

Як зазначає позивач, обов`язок щодо складання та оформлення довідки про обставини травми (поранення, контузії каліцтва), згідно вимог чинного законодавства (Статуту Внутрішньої служби ЗСУ) належить до компетенції відповідача, а тому він, як військовослужбовець позбавлений можливості надати суду дану довідку.

Апелянт вважає, що його право на отримання виплат, передбачених постановою КМУ № 168 не може порушуватися (залишатися нереалізованим) через формальні недоліки, які не залежать від його волі. При цьому, положення постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 для здійснення вказаних виплат взагалі не передбачають необхідність наявності довідки про обставини травми.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне:

Судом встановлено, що матрос ОСОБА_1 з 16.11.2022 року проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді стрільця-помічника гранатометника відділення взводу морської піхоти роти морської піхоти.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказував на те, що 10.01.2023 року він під час виконання бойового завдання біля АДРЕСА_1 , отримав травму.

Як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.01.2023 року № 25, з 26.01.2023 року ОСОБА_1 був направлений до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 з метою стаціонарного лікування (підстава: направлення № 85-88 від 25.01.2023 року).

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що 23.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до медичного пункту в/ч НОМЕР_1 зі скаргами на біль в лівому колінному суглобі, після чого був відправлений для проходження лікування до ВМЗ ВМТ ДПСУ м. Покровськ Донецької області. До відзиву відповідач долучив консультаційний висновок спеціаліста від 24.01.2023 року та направлення на стаціонарне лікування від 20.01.2023 року №87, видане військовою частиною НОМЕР_1 , в якому зазначено попередній діагноз: кіста Бейкера правого колінного суглоба, великих розмірів.

У матеріалах справи наявна копія виписного епікризу медичної карти стаціонарного пацієнта №306/154, згідно якої позивач був госпіталізований у період з 27.01.2023 року по 14.02.2023 року до Центру реконструктивної та відновної медицини (університетська клініка) Одеського національного медичного університету з діагнозом: частковий розрив ПХЗ, дегенеративно-дистрофічний розрив попереднього рога медіального меніска, хондромаляція медіальних виростків 1-2 ст., хондромаляція надколінника 2-3 ст., артроз 1 ст., кіста Бейкера лівого колінного суглобу. Поширений остеохондроз хребка. Дископатія L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1. Хронічна вертеброгенна цервіколюмбалгія, загострення. Астено-вегетативний синдром. Диссомнія. Хронічний панкреатит, поза загостренням. ХОЗЛ, гр. А, поза загостренням. ЛН 0-І ст. СКХ. Викривлення носової перегородки. Гострий ринофірингит. ON-пресбіопія.

Згідно наявного в матеріалах справи виписного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3442, позивач у період з 18.07.2023 року по 15.08.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні.

Свідоцтвом про хворобу № 230, наявним в матеріалах справи підтверджено, що позивач перебував на обстеженні та лікуванні у Центрі реконструктивної та відновної медицини (університетська клініка) Одеського національного медичного університету у період з 27.01.2023 року по 14.02.2023 року, у військово-медичному клінічному центрі Південного регіону з 18.07.2023 року по 15.08.2023 року.

Рішенням ВЛК від 11.08.2023 року на підставі статей 61-а, 64-в, 75-в, 41-в графи ІІ Розкладу хвороб не придатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Позивач вказував на те, що у період його перебування на стаціонарному лікуванні та у період його перебування у відпустці за станом здоров`я на підставі постанови (висновку) ВЛК у зв`язку з отриманням бойового поранення тяжкого ступеню відповідачем не здійснювалось нарахування та виплата додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168, у зв`язку з чим його представник звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запит про причини невиплати такої додаткової винагороди.

Листом від 05.10.2023 року № 3727 військова частина НОМЕР_3 повідомила позивача про те, що підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Відповідач зазначив, що для нарахування винагороди необхідно надати довідку про обставини травми форми 5, однак з наданих документів вбачається, що підстави для виплати додаткової винагороди відсутні.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, підставою нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000 гривень, за час перебування на стаціонарному лікуванні, а також перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії є пов`язаність цього поранення, травми саме із захистом Батьківщини.

Суд зазначив, що оскільки військовою частиною НОМЕР_1 довідка за формою, яку визначено додатком 5 до Положення, позивачу не видавалася, а військова частина НОМЕР_1 заперечує факт того, що він отримав травму під час бойових дій та вона пов`язана з захистом Батьківщини, підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень, за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, огляду на наступне:

Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами другою-четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 року №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого продовжено Указами Президента України: №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022 та №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 №734/2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 № 272/2024 і діє на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 року №217, від 22.03.2022 року №350, від 01.07.2022 року № 754, від 07.07.2022 року № 793 від 08.10.2022 року № 1146, від 20.01.2023 року № 43), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також вказаним пунктом визначено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністром оборони України прийнято рішення - окреме доручення від 23.06.2022 року № 912/з/29, яким серед іншого у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень також включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24.02.2022).

Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 року № 402 (далі - Положення №402), видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку №5).

У Довідці обов`язково зазначаються: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дій, бойового донесення, тощо).

Також в окремому дорученні керівникам військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України при наданні рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі (в тому числі закордонному) одночасно надавати медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 грн за час цієї відпустки.

Наказом Міністерства оборони України 25 січня 2023 року № 44 були внесені зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, яким доповнено Порядок новим розділом XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Згідно з пунктом 10 розділу XXXIV Порядку № 260, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно п. 11 Порядку № 260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Пунктом 8 Порядку № 260, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п. 9 Порядку № 260).

Таким чином з аналізу вищевикладеного слідує, що постановою №168 та Окремим дорученням встановлені наступні умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 грн. винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також за час перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК, а саме: - пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини, про що має бути прямо зазначено у документах; - факт перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення, а також перебування такої особи у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством передбачено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, яка видається командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що в даному випадку командиром військової частини НОМЕР_1 довідка, за формою яку визначено додатком 5 до Положення про обставини отримання ОСОБА_1 поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини не видавалась.

Матеріалами справи не підтверджується, що поранення отримане позивачем під час захисту Батьківщини, щоб давало право на отримання додаткової винагороди за час подальшого лікування та перебування у відпустці.

Надані суду довідки гарнізонної військово-лікарської комісії не містять висновок про отримання позивачем тяжкого поранення безпосередньо під час захисту Батьківщини, натомість в них вказано, що травма позивача пов`язана з проходженням ним військової служби.

Крім того підставою для включення військовослужбовця до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, на підставі абз.4 п.1 Постанови №168, є факт перебування особи у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК, якщо такій відпустці передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендації на час перебування у відпустці.

Однак, як зазначено вище, докази того, що травма, через наявність якої позивач перебував на стаціонарному лікуванні отримана ним під час захисту Батьківщини, щоб давало право на отримання додаткової винагороди за час подальшого лікування та перебування у відпустці, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що питання визначення того, чи отримане військовослужбовцем поранення, контузія, травма є тяжким за результатами медичного обстеження, і чи пов`язане воно саме із захистом Батьківщини, належать до дискреційних повноважень військово-лікарської комісії, оскільки за положеннями п.п. «а» п. 21.5 глави 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема, "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

З огляду на те, що в даному випадку довідка про обставини отримання ОСОБА_1 поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини командиром військової частини НОМЕР_1 не видавалась, в матеріалах справи відсутній висновок ВЛК про те, що травма позивача пов`язана із захистом Батьківщини, підстави для виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень відповідно до Постанови КМУ № 168 відсутні, як вірно встановлено судом першої інстанції.

Доводи позивача про те, що відповідачем зроблено упереджений висновок, що травма позивача не пов`язана із захистом Батьківщини та фактично вчинено протиправну бездіяльність, яка виразилась у не призначенні розслідування причин та умов травмування позивача під час виконання бойового завдання та у невидачі довідки про обставини травми не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки така допущена на думку позивача бездіяльність військової частини НОМЕР_1 не є предметом спору у даній справі.

Посилання позивача на те, що відсутність довідки командира військової частини про обставини травми є формальним недоліком, через наявність якого позивач не може бути позбавлений права на отримання належної за законом виплати додаткової винагороди, є безпідставними, оскільки як зазначалось вище, саме наявність такої довідки є підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168.

Твердження апелянта про те, що право на отримання додаткової винагороди визначено саме положеннями постанови КМУ № 168, яка не передбачає обов`язкової наявності довідки про обставини травми колегія суддів також відхиляє, з огляду на наступне:

Відповідно до п.п.24 п.10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №671, Міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

Також, пунктом 17 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

З огляду на викладене окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022р. є обов`язковим для врахування при вирішенні питання щодо виплати військовослужбовцям додаткової винагороди.

При цьому окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022р. не вносить жодних змін до конструкції Постанови №168, а лише роз`яснює порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

Враховуючи все вищевикладене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді А.Г. Федусик О.А. Шевчук